РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.04.2018Справа № 910/23040/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю.,

За участю секретаря судового засідання Ваховської К.А.,

розглянувши в місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Бесарабський"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Боспор-Інвест"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:

Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

Публічне акціонерне товариство "Чорноморський банк розвитку та

реконструкції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб на ліквідацію

Про зняття обтяження на предмет застави

За участю представників:

Від позивача: Велічко О.М.

Від відповідача: не з"явився

Від третьої особи-1: не з"явився;

Від третьої особи-2: Лобань Д.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив "Бесарабський" (далі - позивач, СВП "Бесарабський") звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Боспор-Інвест" (далі - відповідач, ТОВ "Боспор-Інвест") про зняття обтяження на предмет застави, а саме: транспортний засіб, зернозбиральний комбайн GLAAS LEXSON-480, 1998р., номер об'єкта: 16-00689, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, згідно кредитного договору за № 1002/251/37 від 30.01.2014, що належить на праві приватної власності СВК "Бессарабський", який є об'єктом обтяження на підставі договору застави транспортних засобів № 174 від 30.01.2014, зареєстрований 04.02.2014 за № 14162196 реєстратором ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідача не має законних підстав подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження Державному підприємству "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, заяву про припинення обтяження на транспортний засіб, зернозбиральний комбайн GLAAS LEXSON-480, 1998р., номер об'єкта: 16-00689, номер державної реєстрації: НОМЕР_1; зняти обтяження можливо тільки в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017 відкрито провадження по справі № 910/23040/17 та призначено підготовче засідання на 05.02.2018.

31.01.2018 від позивача електоронною поштою надійшло звернення про відкладення розгляду справи.

Представники учасників судового процесу у судове засідання 05.02.2018 не з`явилися.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 05.02.2018 залучено до участі у справі третіх осіб Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністрества юстиції України та Публічне акціонерне товариство "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та відкладено підготовче засідання на 28.02.2018.

23.02.2018 третя особа-2 через відділ діловодства суду подала письмові пояснення по справі, відповідно до яких просила витребувати у відповідача оригінал договору, укладений третьою особою-2 і відповідачем про відступлення права вимоги за кредитним договором від 30.01.2014 № 1002/251/37 з відповідними документами та оригінали усіх документів щодо його виконання.

У судовому засіданні 28.02.2018 представник позивача заявив клопотання про долучення документів та клопотання про продовження строку підготовчого засідання.

Суд визнав клопотання позивача про продовження строку підготовчого засідання та клопотання третьої особи-2 про витребування документів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду від 28.02.2018 відкладено підготовче засідання на 19.03.2018 та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/23040/17 до судового розгляду по суті на 18.04.2018.

В судовому засіданні 18.04.2018 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання 18.04.2018 представників не направив, про розгляд справи повідомлений належним чином, а неявка представників відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Третя особа-1 в судове засідання 18.04.2018 представників не направила, про розгляд справи повідомлена належним чином, а неявка представників третьої особи-1 не є перешкодою для розгляду справи.

Представник третьої особи-2 в судовому засіданні 18.04.2018 надав пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 18.04.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 між ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Бесарабський", як позичальником, укладено кредитний договір № 1002/251/37 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію для придбання товарно - матеріальних цінностей, сплати послуг необхідних для виробництва сільськогосподарської продукції (п.1.1), ліміт кредитної лінії складає 900 000,00 грн. (п. 1.2), кредитна лінія відкривається на строк до 22.12.2014 зі сплатою 22% річних (п. 1.3, п. 1.4), кредит, наданий банком, забезпечується усім належним позичальником майном та коштами, на які може бути звернено стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством (п. 2.1).

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 кредитного договору визначено, що виконання зобов"язань позичальника за цим договором забезпечується заставою сільськогосподарсьої техніки в кількості 7 одиниць.

30.01.2014 Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Бесарабський", як заставодержателем, та ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", як заставодержателем, укладено договір застави (далі - договір застави), посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського нотаріального округу АР за реєстровим № 174, за умовами якого в забезпечення виконання вимог заставодержателя за кредитним договором, заставодавець передав у заставу заставодержателю транспортні засоби, зокрема: зернозбиральний комбайн GLAAS LEXSON-480, 1998р., номер об'єкта: 16-00689, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, об"єм двигуна 8000 см.куб., зареєстрований в органах ІДТН Одеської області, належний заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії АС № 128202, виданого ІДТН Одеської області 28.09.2011.

Пунктом 1.4 договору застави визначено, що вартість предмета застави - 350 000,00 грн.

Також 30.01.2014 між ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", як кредитором,громадянином ОСОБА_3, як поручителем, та Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Бесарабський", як позичальником, укладено договір поруки, за умовамия якого поручитель зобов"язався перед кредитором відповідати за зобов"язаннями позичальника, що виникають з кредитного договору, згідно якого позичальник зобов"язався повернути кредитору кредит у розмірі 900 000,00 грн. До 22.12.2014, сплачувати нараховаін відсотки за його користування та можливо, пеню і штрафні санкції у розмірі, та у випадках, передбачених основним договором (п.1.1).

Крім того, між сторонами договору застави було підписано Акти № 1 від 30.01.2014, яким узгоджено вартість предмета застави.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51662113, 04.02.2014 було зареєстровано за № 14162196 приватне обтяження застави рухомого майна, згідно якого підставою обтяження зазначено договір застави № 174 від 30.01.2014, об"єктом обтяження є зокрема, транспортний засіб, зернозбиральний комбайн GLAAS LEXSІON-480, 1998р., номер об'єкта: 16-00689, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, обтяжувач - ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", боржник - СВК "Бесарабський", розмір основого зобов"язання - 900 000,00 грн., строк виконання зобов"язання - 22.12.2014, термін дії - 04.02.2019, звернення стягнення - не зареєстровано, додаткові дані - згідно умов кредитного договору № 1002/251/31 від 30.01.2014.

Позивачем для долучення до матеріалів справи надано:

- копію повідомлення ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", адресованого голові правління СВК "Бесарабський", згідного якого у червні 2014 року банк повідомив позивача про те, що на підставі договору відступлення права вимоги від 17.06.2014 банк, як первісний кредитор, відступив на користь ТОВ "Боспор-Інвест", як новому кредитору, право вимоги суми боргу в розмірі 302 457,90 грн. за кредитним договором № 1002/251/037 від 30.01.2014;

- платіжне доручення № 59411538 від 25.07.2014 на суму 302 457,90 грн., в якому містяться відомості про перерахування позивачем на користь відповідача 302 457,90 грн. з призначенням платежу "погашення кредиту зг.кред.дог. № 1002/251/037 від 30.01.2014", і наявна відмітка штампу банку про проведення відповідного платежу;

- довідку ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" від 20.10.2014 № 402-12, яку підписано начальником Тарутинської регіональної дирекції ОСОБА_4 та скріплено печаткою відділення, в якій викладено інформацію про те, що СВК "Бесарабський" станом на 20.10.2014 не має заборгованості по виданим кредитам та нарахованим відсоткам.

28.03.2017 та 26.04.2017 позивач звертався до відповідача з листами № 47 та № 62 (на підтвердження направлення якого позивачем подано поштове повідомлення про вручення відправлення 605), в яких посилаючись на те, що у червні 2014 року ним отримано від ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором на користь ТОВ "Боспор-Інвест", і на користь якого позивачем було перераховано на користь відповідача 302 457,90 грн., просив відповідача подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру щодо предмету застави за договором застави № 174 від 30.01.2014.

30.03.2017 позивач звернувся з листом № 46 до ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" в особі ліквідатора, в якому посилаючись на те, що СВК "Бесарабський" було повністю виконано зобов"язання за кредитним договором, керуючись абз. 3 п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830, просив подати реєстратору відповідну заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру щодо предмету застави за договором застави.

11.04.2017 ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" листом № 43/17-Л повідомив позивача про те, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.09.2015 № 578 "Про ліквідацію ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.09.2015 № 165 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" та делегування повноважень ліквідатору банку", яким зі змінами, внесеними рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.12.2015 № 288, рзпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано усі повноваження ліквідатору банку визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, на строк з 04.09.2015 по 03.09.2016 включно, яку рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.08.2016 № 1557 продовжено до 03.09.2018. В розпорядженні уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" відсутні відомості щодо виконання СВК "Бесарабський" своїх боргових зобов"язань за кредитним договором. Вивченням наданих позивачем документів встановлено, що позивач на погашення кредитного договору, здійснено перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ "Боспор-Інвест" а не на рахунок банку. При цьому, вами будь-яких документів щодо змін умов кредитування, заміни сторони договору не надано. За відсутності відомостей щодо виконання СВК "Бесарабський" своїх боргових зобов"язань за кредитним договором від 30.01.2014 № 1002/251/37, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не має законних підстав для припинення обтяження на зернозбиральний комбайн GLAAS LEXSІON-480, 1998р., номер об'єкта: 16-00689, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 та виключення його з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Крім того, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" для долучення до матеріалів справи подано копію листа НБУ від 10.03.2017 № 24-0006/18149, в якому стосовно відділення Тарутинська регіональна дирекція ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" надано інформацію про закриття відділення 06.05.2014, керівник відділення ОСОБА_4 з 19.12.2011 по 06.05.2014

Ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ч. 1 та ч. 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 2 статті 586 Цивільного кодексу України визначено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 17 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» визначено, що застава припиняється:

з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання;

в разі загибелі заставленого майна;

в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно;

в разі примусового продажу заставленого майна;

при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави;

в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом.

Згідно з статтею 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

П. 2 ч. 1 статі 13 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються, зокрема, заміни обтяжувача внаслідок відступлення прав за правочином, відповідно до якого виникло обтяження, або з інших підстав.

Частиною першою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються:

1) відомості про обтяжувача та боржника:

для юридичних осіб - резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України;

2) посилання на підставу виникнення обтяження та його зміст. Для забезпечувальних обтяжень також зазначаються розмір та строк виконання вимоги обтяжувача. Для обтяження, яке виникає на підставі рішення суду про стягнення грошових коштів, та обтяження, відповідно до якого накладається арешт на рухоме майно для забезпечення цивільного позову, зазначається розмір вимоги обтяжувача;

3) опис рухомого майна, що є предметом обтяження, достатній для його ідентифікації;

4) відомості про заборону чи обмеження права боржника відчужувати предмет обтяження.

Згідно з частиною другою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Запису присвоюється реєстраційний номер.

Частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем. Якщо заява подається в електронній формі, вона повинна містити електронний підпис обтяжувача. Держателю та реєстраторам Державного реєстру забороняється вимагати від обтяжувача подання додаткових документів чи інформації, а також перевіряти достовірність і обґрунтованість відомостей, що містяться в заяві. Обтяжувач несе відповідальність згідно із законом за достовірність відомостей, що містяться в заяві.

Частиною третьою статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що транспортний засіб - зернозбиральний комбайн GLAAS LEXSON-480, 1998р., номер об'єкта: 16-00689, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, згідно кредитного договору за № 1002/251/37 від 30.01.2014, що належить на праві приватної власності СВК "Бессарабський", є об'єктом обтяження на підставі договору застави транспортних засобів № 174 від 30.01.2014.

В свою чергу, згідно відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51662113, обтяжувачем об'єкта застави є ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції", боржник - СВК "Бесарабський". Належних, допустимих та достатніх доказів протилежного в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України - суду не надано, жодних відомостей та/або даних про внесення змін у відповідний реєстр стосовно обтяжувача спірного майна шляхом його зміни саме на відповідача на підставі статті 27 Закону України «Про заставу» - суду станом на момент вирішення спору надано не було.

Доводи позивача в обгрунтування підстав для задоволення позову про те, що відповідач не має законних підстав подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження - судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на те, що частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 43, частиною четвертою статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено порядок звернення саме обтяжувача до реєстратора з відповідною заявою. Проте, як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів внесення відповідача до Державного реєстру обтяжень рухомого майна як обтяжувача спірного майна.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Обставина справи, на яку посилається позивач в обгрунтування позову, а саме: наявність договору про відступлення права вимоги суми боргу в розмірі 302 457,90 грн. за кредитним договором № 1002/251/037 від 30.01.2014 на користь ТОВ "Боспор-Інвест", має підтверджуватись оригіналом відповідного договору, який як документ, повинен містити дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, що узгоджується з приписами ч. 1 та ч. 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, станом на момент вирішення спору суду не було представлено ні оригіналу для огляду, ні належним чином засвідченої копії для долучення до матеріалів справи договору про відступлення права вимоги суми боргу в розмірі 302 457,90 грн. за кредитним договором № 1002/251/037 від 30.01.2014 на користь ТОВ "Боспор-Інвест", у зв'язку з чим обставина наявності зазначеного договору не була підтверджена позивачем, як особою, на яку процесуальним законом покладено виконання обов'язку щодо доведення своїх вимог належними, допустимими та достатніми доказами.

Крім того, подані позивачем документи, а саме: платіжне доручення № 59411538 від 25.07.2014 на суму 302 457,90 грн., в якому містяться відомості про перерахування позивачем на користь відповідача 302 457,90 грн. з призначенням платежу "погашення кредиту зг.кред.дог. № 1002/251/037 від 30.01.2014", і наявна відмітка штампу банку про проведення відповідного платежу, довідка ПАТ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" від 20.10.2014 № 402-12, яку підписано начальником Тарутинської регіональної дирекції ОСОБА_4 та скріплено печаткою відділення, в якій викладено інформацію про те, що СВК "Бесарабський" станом на 20.10.2014 не має заборгованості по виданим кредитам та нарахованим відсоткам - не приймаються судом як належні, допустимі та достатні докази в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України набуття відповідачем прав обтяжувача за відповідним обтяженням та припинення обтяження внаслідок припинення забезпеченого ним зобов'язання в розумінні ст. 28 Закону України «Про заставу», оскільки перерахування коштів не підтверджують саме факт укладення договору відступлення права вимоги, а довідка відділення банку не містить взагалі будь-яких відомостей та/або посилань стосовно погашення боргу саме за кредитним договором.

Таким чином, наявні у справі докази в сукупності свідчать про те, що по-перше, відповідач не внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з статусом саме обтяжувача спірного рухомого майна в розумінні вимог Закону України «Про заставу» (ст. 27) та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (п. 2 ч. 1 статі 13), а по-друге, обставина припинення обтяження внаслідок припинення забезпеченого ним зобов'язання в розумінні ст. 28 Закону України «Про заставу» - не підтверджена належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим судом на наслідками розгляду справи не встановлено порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача саме відповідачем.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 Цивільного кодексу України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача про зняття обтяження на предмет застави, а саме: транспортний засіб, зернозбиральний комбайн GLAAS LEXSON-480, 1998р., номер об'єкта: 16-00689, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, згідно кредитного договору за № 1002/251/37 від 30.01.2014, що належить на праві приватної власності СВК "Бессарабський", який є об'єктом обтяження на підставі договору застави транспортних засобів № 174 від 30.01.2014, зареєстрований 04.02.2014 за № 14162196 реєстратором ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України - не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.04.2018

Суддя Т.Ю.Трофименко