ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" квітня 2018 р. Cправа № 902/1135/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРЕМІУМ", м.Київ, в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ПРЕМІУМ" Луньо Іллі Вікторовича

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД", м.Тульчин, Вінницька область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3

про стягнення 1 081 497,74 дол. США боргу за кредитом, 297 241,80 дол. США боргу за відсотками

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: Косарецьков Володимир Михайлович, довіреність б/н від 19.03.2018 р., паспорт серії НОМЕР_1 виданий Новоархангельським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.12.2001 р.

відповідач, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2: не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "ПРЕМІУМ" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" про стягнення 1 378 739,54 дол. США.

Ухвалою суду від 26.12.2017 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1135/17 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.01.2018 р.

Також даною ухвалою залучено до розгляду у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_3.

Відповідно до ухвали суду від 23.01.2018 р. відкладено підготовче засідання до 13.02.2018 р.

13.02.2018 р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання вх. № 06-52/1312/18 від 13.02.2018 р. про зупинення провадження у справі № 902/1135/17 до вирішення Київським апеляційним адміністративним судом справи № 826/26071/16 щодо скасування постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 28.11.2017 р., відповідно до якої скасовано постанову Правління НБУ № 68/БТ від 10.02.2016 р. "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Преміум" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування від 10.02.2016 р. № 134 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Преміум".

Крім того, 13.02.2018 р. представником позивача до суду подано супровідний лист та клопотання б/н від 13.02.2018 р., яким долучено ряд додаткових доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 13.02.2018 р. відкладено підготовче засідання до 14.03.2018 р. та продовжено строк підготовчого засідання по справі на 30 днів. Цією ж ухвалою виключено зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_7 та залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_2.

13.03.2018 р. до суду від представника відповідача надійшло клопотання вх. № 06-52/2235/18 від 13.03.2018 р. про врегулювання спору за участю судді, в якому останній просить провести процедуру врегулювання спору по справі № 902/1135/17 за участю судді.

14.03.2018 р. представником третьої особи - гр. ОСОБА_3 подано заяву вх. № 062-52/2295/18 від 14.03.2018 р. про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 14.03.2018 р. відкладено підготовче засідання до 26.03.2018 р.

21.03.2018 р. на адресу суду від відповідача надійшла заява б/н від 21.03.2018 р., в якій останній підтримує раніше подану до суду заяву третьої - гр. ОСОБА_3 та просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

26.03.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів б/н від 23.03.2018 р.

Крім того, 26.03.2018 р. позивачем до суду подано заяву б/н від 26.03.2018 р. про схвалення дій щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р.

Також, цього ж дня третьою особою - гр. ОСОБА_3 подано до суду заяву б/н від 26.03.2018 р. про долучення до матеріалі справи додаткових доказів.

Ухвалою суду від 26.03.2018 р. закрито підготовче провадження та призначення справу до судового розгляду по суті на 27.03.2018 р. При цьому в даному судовому засіданні відхилено клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

Відповідно до ухвали суду від 27.03.2018 р. відкладено судове засідання до 19.04.2018 р. Крім того у даному судовому засіданні відхилено заяву третьої особи - гр. ОСОБА_3 вх. № 062-52/2295/18 від 14.03.2018 р. про залишення позову без розгляду за результатами чого постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

19.04.2018 р. відповідачем до суду подано клопотання б/н від 19.04.2018 р. (вх. № 02.1-34/3367/18 від 19.04.2018 р.) про зупинення провадження у справі № 902/1135/17 до набрання законної сили рішення по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000438 від 13.12.2017 р. Додатком до клопотання додано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/9199/18 від 15.03.2018 р.

Крім того, 19.04.2018 р. від відповідача до суду надійшла заяв б/н від 19.04.2018 р. (вх. № 02.1-34/3368/18 від 19.04.2018 р.) про залучення до участі в розгляді у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Компанію "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED" ("ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД"), що зареєстрована у відповідності із законодавством Республіки Кіпр реєстратором компанії у Нікосії 10.06.2011 р., оскільки зазначена компанія є учасником ТОВ "ТЕРРА ФУД" та володіє часткою у статутному капіталі у розмірі 220 004 009,55 грн, що складає 99,9791 відсотків статутного капіталу відповідача. Додатком до заяви додано ряд документів.

19.04.2018 р. в судовому засіданні з метою подання додаткових доказів оголошено перерву до 23.04.2018 р. При цьому в даному засіданні відхилено клопотання відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи - Компанії "TERRA FOOD MILK UKRAINE LIMITED" ("ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД") про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання. Також відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі про що зазначено в протоколі судового засідання від 19.04.2018 р. у даній справі (протокольна ухвала).

В судове засідання 23.04.2018 р. представник відповідача та треті особи - гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 не з'явилися, витребуваних доказів не подали, причин неявки та неподання доказів не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином - ухвалою суду, яка надсилалась їм рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, присутній в судовому засіданні 19.04.2018 р. уповноважений представник відповідача повідомлявся про дату, час та місце наступного судового засідання (23.04.2018 р.) під розпис, що підтверджується наявною в справі письмовою розпискою.

Також, судом вживалися заходи стосовно повідомлення третіх осіб про дату, час та місце розгляду справи шляхом вручення телефонограм, які залишилися безрезультатними у зв'язку з неможливістю встановлення зв'язку із вказаними абонентами.

В той же час надіслані на адресу останніх ухвали суду від 19.04.2018 р. підприємством зв'язку до суду не повертались відносно чого суд зазначає наступне.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6-9 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв'язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв'язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача та третіх осіб про дату, час та місце судового слухання, однак останні не скористалися своїми правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

При неявці відповідача в судове засідання суд також враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане відповідач та треті особи не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 19.04.2018 р. та з іншими процесуальним документами по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому, як слідує з матеріалів справи, зокрема, з наявний в ній рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, про наявність спору в суді третій особі - гр. ОСОБА_3 було відомо ще 13.01.2018 р., тоді як третій особі - гр. ОСОБА_2 01.03.2018 р. (а.с. 11-13, т. 2 (гр. ОСОБА_3) та а.с. 11, т. 3 (гр. ОСОБА_2), з огляду на що у останніх було достатньо часу для того щоб сформулювати свою процесуальну позицію щодо позову та надати на підтвердження її обґрунтування необхідні докази.

Окрім того, про обізнаність третьої особи - гр. ОСОБА_3 щодо наявності спору в суді свідчать подані до суду клопотання та заява останнього, а також участь в судовому засіданні 13.02.2018 р. його представника.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами та третіми особами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні позивачем подано заяву б/н від 28.04.2018 р. (вх. № 02-1-34/3466/18 від 23.04.2018 р.), якою долучено до матеріалів справи детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Крім того, у вказаній заяві позивач просить суд у зв'язку з допущеною технічною помилкою вважати ціною позову суму складових по боргу за кредитом та відсотками в розмірі 1 378 739,54 дол. США.

Надавши оцінку зазначеній заяві позивача, судом прийнято її до розгляду, як таку, що узгоджується із приписами ст. 42 ГПК України та розцінюється як конкретизація ціни позову з урахуванням допущеної помилки при формуванні позовної заяви.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з відповідачем кредитного Договору № 30/КЛ/13 від 15.07.2013 р., відповідно до якого ПАТ "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" відкрито ТОВ "ТЕРРА ФУД" кредитну лінію із загальним лімітом у розмірі 1 081 497,74 дол. США з кінцевою датою погашення кредиту - 12.10.2018 р. та зі сплатою процентів за користування кредитними коштами із розрахунку 15 % річних.

За твердженням позивача, відповідачем належним чином не виконано взяті на себе Договірні зобов'язання, отримані кредитні кошти та проценти останнім не сплачено, в зв'язку з чим у ТОВ "ТЕРРА ФУД" виникла заборгованість по кредиту в сумі 1 081 497, 74 дол. США сума кредиту та 297 241,80 дол. США сума прострочених процентів.

У зв'язку з порушенням умов Договору, позивачем направлялась на адресу відповідача вимога про дострокове повернення кредитних коштів та вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, які, як зазначає позивач останнім залишено без виконання.

З огляду на вказане, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 378 739,54 дол. США., з яких: 1 081 497,74 дол. США сума кредиту та 297 241,80 дол. США. - сума прострочених процентів.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 15.07.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" (кредитодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД" (позичальник, відповідач) укладено кредитний договір на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії № 30/КЛ/13 (Договір) (а.с. 17-26, т. 1).

Відповідно до п. 1.1. Договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (далі - кредит або транш кредиту), а позичальник зобов'язується отримати кредит/транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом/траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором.

Ліміт кредитної лінії (або кредитний ліміт) складає 5 000 000,00 доларів США. Термін остаточного повернення кредиту - 15.04.2014 включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або чинним законодавством України. Позичальник шляхом підписання цього договору зобов'язується погашати кредит/транш кредиту в порядку, визначеному в Графіку зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією, викладеному в додатку № 1 до цього договору та є його невід'ємною частиною. Плата за користування кредитом/траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 15% річних (проценти) (п.п. 1.1.1.-1.1.3. Договору).

За цим Договором позичальник відповідає перед кредитодавцем усім належним позичальнику майном і коштами, на які може бути накладене стягнення в порядку встановленому законодавством України (п. 1.3. Договору).

Згідно із п. 1.4. Договору сторони визначають право кредитодавця укладати (додатково до зазначених у п. 1.3. Договору) договори спрямовані на забезпечення виконання зобов'язань позичальника за договором, як із самим позичальником, так і з третіми особами - поручителями, майновими поручителями, гарантами.

Відповідно до п. 2.4. Договору позичальник здійснює повернення кредиту/траншу кредиту у валюті кредиту/траншу кредиту платіжними дорученнями на відкритий йому позичковий рахунок не пізніше терміну (строку) вказаного в п. 1.1.2. Договору.

Згідно із п. 2.6. Договору моментом (днем) повернення кредиту/траншу кредиту/процентів/інших платежів відповідно до Договору вважається день зарахування відповідних сум на позичковий та інші рахунки, зазначені в Договорі та підтверджується випискою з позичкового рахунку.

Відповідно до п. 2.7. Договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються кредитодавцем наступним чином:

- п. 2.7.1. Договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховується з дня перерахування коштів з позичкового рахунку до моменту фактично повернення кредиту/траншу кредиту, в тому числі і за період прострочення терміну/строку остаточного погашення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в пункті 1.1.2. Договору;

- п. 2.7.2. Договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту, нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленою згідно з пунктом 1.1.3 цього Договору;

- п. 2.7.6. Договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються валюті кредиту/траншу кредиту;

- п. 2.7.8. Договору нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день настання терміну (строку) остаточного повернення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в пункті 1.1.2. цього договору, а у випадку, якщо позичальник не поверне загальну заборгованість за кредитом/траншем кредиту в такий день або здійснить дострокове повернення загальної заборгованості за кредитом/траншем кредиту - то нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення загальної заборгованості за кредитом/траншем кредиту.

Згідно із п. 2.8 Договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту сплачуються наступним чином: проценти, нараховані за місяць відповідно до пункту 2.7 договору, позичальник зобов'язаний сплачувати на рахунок № 6090, відкритий у кредитодавця, щомісяця, не пізніше 5-го робочого дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані. Якщо день сплати позичальником процентів припадає на вихідний або святковий (неробочий) день, сплата позичальником процентів здійснюється в наступний банківський день, що слідує за вихідним або святковим (неробочим) днем.

Умовами п. 2.8.4. Договору сторонами погоджено, що проценти за користування кредитом/траншем кредиту сплачуються валюті кредиту/траншу кредиту.

Сторони домовилися, що протягом строку дії Договору розмір процентної ставки за ккредитом/траншем кредиту може змінюватись за взаємною згодою сторін, на умовах визначених Договором, в тому числі у випадку настання події, не залежної від волі сторін, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитодавця (п. 2.9. Договору).

Відповідно до п.п. 2.10.1.,2.10.4. Договору кредитодавець має право призупинити надання кредиту та/або вимагати дострокового погашення заборгованості за Договором у повному обсязі у разі: наявності простроченої заборгованості за кредитом/траншем кредиту, нарахованими процентами та комісіями, штрафними санкціями, передбаченими Договором; невиконання або неналежного виконання позичальником умов Договору та/або невиконання/неналежного виконання умов договору застави/поруки/іпотеки особою, яка надала забезпечення, припинення дії або визнання недійсними договорів застави/поруки/іпотеки, що укладені в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Договором.

Згідно із п.п. 3.3.3.-3.3.5., 3.3.13. Договору позичальник зобов'язаний: повернути кредит/транш кредиту відповідно до умов п. 2.4. Договору зі сплатою процентів за фактичний строк користування, сплатою штрафних санкцій при порушенні умов Договору, інших платежів, що передбаченні Договором; сплачувати кредитодавцю проценти, комісії та інші платежі на умовах визначених Договором; на вимогу кредитодавця достроково повернути наявну заборгованість за кредитом/траншем кредиту та сплатити проценти за користування, комісії можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п. 2.10., 4.4., 5.2. та інших положень Договору та чинного законодавства; протягом дії Договору самостійно надавати кредитодавцю щоквартально, не пізніше 25 числа першого місяця кварталу, наступного за звітним, належним чином засвідчені (підписом керівника, особи, що виконує обов'язки керівника), головного бухгалтера (за наявності) та відбитком печатки підприємства): бухгалтерський баланс (форма 1), звіт про фінансові результати (форма 2), розшифровку дебіторської та кредиторської заборгованості, основних засобів за встановленою кредитодавцем формою, довідки про рух коштів по всіх рахунках, відкритих в інших банках (надані та засвідчені обслуговуючими банками), довідку про стан виконання існуючих зобов'язань, по кредитних договорах, укладених з іншими банками, декларацію про прибуток підприємства.

Відповідно до пункту 4.4 Договору сторони погодилися, що кредитодавець має право у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених цим Договором, вимагати погашення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів за фактичний час користування кредитом/траншем кредиту, комісій та штрафних санкцій, інших належних платежів згідно з цим Договором, а позичальник зобов'язаний виконати цю вимогу за реквізитами та у день, що вказані кредитодавцем у письмовій вимозі. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія договору припиняється. Якщо до дня зазначеного у письмовій вимозі кредитодавця, позичальник не погасив заборгованості у повному обсязі, кредитодавець має право на позасудове звернення стягнення на предмет застави/іпотеки та/або на звернення до поручителів з вимогою про погашення кредитної заборгованості за Договором у повному обсязі та/або на звернення до суду із відповідною позовною заявою.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 7.9. Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено графік зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією (а.с. 27, т. 1).

До кредитного договору сторонами були укладені додаткові договори про внесення змін № 1 від 01.08.2013 р., № 2 від 26.02.2014 р., № 3 від 14.03.2014 р., № 4 від 15.04.2014 р., № 5 від 11.11.2014 р., № 6від 20.01.2015 р. № 7 від 27.02.2015 р., № 8 від 30.07.015 р. та № 9 від 30.09.2015 р., якими, зокрема, внесено зміни до преамбули Договору та умов Договору щодо забезпечуваних договорів, графіку зменшення ліміту заборгованості, ліміту кредитної лінії, порядку надання, повернення кредиту та сплати процентів, терміну остаточного повернення кредиту визначивши його в редакції із останніми змінами до 12.10.2018 р. включно із розміром ліміту кредитної лінії - 1 081 497,74 дол.США (а.с. 28-37, т. 1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк" "Преміум" та гр. ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 30/КЛ/13/3 від 01.08.2013 р. та договір поруки № 30/КЛ/13/П від 15.07.2013 р. укладений з гр. ОСОБА_2, що слугувало підставою для їх залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на виконання взятих на себе зобов'язань за Договором згідно заяв відповідача на видачу траншу кредиту надано останньому кредит у розмірі 4 994 669,76 доларів США, що стверджується меморіальними ордерами про видачу кредитних коштів та виписками по особовим рахункам відповідача за період з 15.07.2013 р. по 30.11.2017 р. (а.с. 38-39, т. 1, а.с. 80-93, т. 2).

Відповідачем в свою чергу свої зобов'язання щодо повернення кредиту виконав частково, сплативши позивачу в рахунок погашення боргу за кредитом 3 913 172,02 доларів США.

Крім того, за період з 15.07.2013 р. по 30.11.2017 р. позивачем нараховано відповідачу проценти за користування кредитом в сумі 1 730 800,82 дол. США, з яких ТОВ "ТЕРРА ФУД" сплачено проценти в розмірі 1 433 559,02 дол. США.

На підтвердження сплати заборгованості, а також нарахування та сплати процентів в справі наявні виписки банку по особовим рахункам відповідача за періоди з 15.07.2013 р. по 30.11.2017 р. та з 08.04.2014 р. по 30.11.2017 р. (а.с. 40-242, т. 1, а.с. 119-214, т. 2).

Решту заборгованості за Договором в сумі 1 081 497,74 дол. США та процентів за користування кредитом в розмірі 297 241,80 дол. США відповідачем не сплачено. Іншого матеріали справи не містять, а відповідачем та третіми особами з моменту відкриття провадження у даній справі не спростовано.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань, 14.04.2016 р. позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за кредитним Договором в строк до 30.04.2016 р. (а.с. 101-103, т. 2), яка, як стверджується матеріалами справи, залишена останнім без виконання.

20.02.2017 р. позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу вих. № 01304/110 від 20.02.2017 р. про дострокове погашення заборгованості за Договором, сплату процентів, пені та штрафу в строк до 24.02.2017 р. (а.с. 94-100, т. 2).

Однак, вказана вимога позивача також була залишена без виконання зі сторони відповідача. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає в сумі 1 378 739,54 дол. США, з яких 1 081 497,74 дол. США заборгованість за кредитом та 297 241,80 дол. США заборгованість по процентам.

Непроведення відповідачем розрахунків за Договором після отримання вимоги стало підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

20.02.2017 р. позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу вих. № 01304/110 від 20.02.2017 р. про дострокове погашення заборгованості за Договором, сплату процентів, пені та штрафу в строк до 24.02.2017 р., яка, як зазначалось вище, останнім залишена без виконання.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт надання Банком кредиту відповідачу та відсутність повного та своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів зі сторони останнього у відповідності до умов Договору та заявленої вимоги про дострокове повернення кредиту.

При цьому виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про правомірність та підставність заявлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту з огляду на несплату відповідачем платежів за кредитним договором у строки встановлені останнім.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 378 739,54 дол. США, з яких 1 081 497,74 дол. США заборгованість за кредитом та 297 241,80 дол. США заборгованість по процентам правомірними та обґрунтованими, з огляду на що задовольняє їх в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч.1 статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Натомість відповідачем, як і третіми особами залученим судом на стороні останнього, не надано суду жодних доказів на спростовування заявлених позовних вимог ПАТ КБ "ПРЕМІУМ", в тому числі щодо проведення розрахунків, не надано власного конррозрахунку заборгованості, а заявлені та подані ним до суду в ході розгляду справи клопотання та заяви зводились до намагання останнього ініціювати вчинення судом процесуальних дій направлених на зупинення провадження у справі або залишення позову без розгляду без аргументації власних доводів щодо суті спірних та фактичного стану спірних правовідносин.

Суд враховує, що визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. При тому, що питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (див. рішення Суду у справі Яременко проти України, no. 32092/02, від 12.06.2008).

Приймаючи рішення у даній справі судом враховано, що відповідачу та третім особам з огляду на тривалість справи в провадженні суду, наявність доказів про повідомлення останніх про дату, час та місце судового засідання, участь уповноважених представників в судових засіданнях та подання ними клопотань і заяв не було вчинено жодних перешкод для реалізації останніми своїх процесуальних прав на засадах рівності та змагальності учасників судового процесу з метою захисту власних інтересів тощо.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних обставин у своїй сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРЕМІУМ" в повному обсязі.

Приймаючи рішення судом враховано наступне, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України). За змістом статті 524 Цивільного кодексу України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 Цивільного кодексу України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС у складі ВС від 12.04.2018 р. у справі № 914/3151/13.

Окрім того згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 р. у справі № 6-190цс15, а також у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 643/3630/15-ц відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Разом з тим, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Із інформації, яка є загальнодоступною та розміщеною на сайті НБУ вбачається, що у позивача наявна генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій з 03.11.2011 р. (https://bank.gov.ua/files/genlicbank.pdf - № по порядку 150).

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

23.04.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД", вул.Полковника Ганжі, 16, м.Тульчин, Вінницька область, 23600 (ідентифікаційний код - 35438742) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРЕМІУМ", вул.Бастіонна, 1/36, м.Київ, 01014 (ідентифікаційний код - 35264721) - 1 081 497,74 дол.США боргу за кредитом, 297 241,80 дол.США боргу за відсотками.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРРА ФУД", вул.Полковника Ганжі, 16, м.Тульчин, Вінницька область, 23600 (ідентифікаційний код - 35438742) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРЕМІУМ", вул.Бастіонна, 1/36, м.Київ, 01014 (ідентифікаційний код - 35264721) - 240 000 грн 00 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 02 травня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 7 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул. Бастіонна, 1/36, м. Київ, 01014.

3- відповідачу - вул. Полковника Ганжі, буд. 16, м. Тульчин, Вінницька область, 23600.

4, 5, 6 - ОСОБА_3 - АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; АДРЕСА_4.

7 - ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, 08600.