РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2018Справа № 910/22627/17

За позовомОСОБА_1
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло"; 2) Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі"; 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІСНИЙ ЦЕНТР "КВАДРАТ НАМАЛЕВИЧА"
провизнання недійсним правочину
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: ОСОБА_4 - представник за довіреністю;

від відповідача-3: Ландишева С.М. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло"; Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"; Товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІСНИЙ ЦЕНТР "КВАДРАТ НА МАЛЕВИЧА" про визнання недійсним договору поруки від 21.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22627/17 та призначено до розгляду у судовому засіданні 17.01.2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи № 910/22627/17, господарський суд дійшов висновку, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження, оскільки вона є складною з огляду на наявні в ній матеріали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018 року призначено підготовче судове засідання на 23.02.2018 року.

04 січня 2018 року на адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі № 910/5260/17.

17 січня 2018 року від Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла реєстраційна справа Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло".

23.02.2018 року представник позивача звернувся до суду з повторним клопотанням про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №910/5260/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 року суд з власної ініціативи продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче судове засідання на 28.03.2018 року.

Суд, розглянувши в судовому засіданні 28.03.2018 р. клопотання позивача про зупинення провадження у справі, прийшов до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки у суду наявна об'єктивна можливість розглянути дану справу по суті з урахуванням того, що зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

З огляду на те, що у судовому засіданні 28.03.2018 здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що представники позивача та відповідачів у даному судовому засіданні зазначили, що повідомлені про наслідки закриття підготовчого засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 18.04.2018 року.

У судовому засіданні 18.04.2018 року представник позивача наполягав на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по справі.

У свою чергу, представник відповідача-3 проти позову заперечував. А відповідачі -1, -2 явку уповноважених представників у судове засідання 18.04.2018 року не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Крім того, у судовому засіданні був присутній вільний слухач ОСОБА_4, який повідомив суд про те, що Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські Електромережі" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (відповідач-2) в частині прав та обов'язків, необхідних для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за врегульованим тарифом та передачі електричної енергії місцевим (локальним) ел. мережами, в тому числі в частині використання ліцензій та тарифів виданих та встановлених для ПАТ "Київенерго".

Враховуючи наявні у матеріалах справи фактичні дані, предмет спору, пояснення представників сторін, а також повідомлення про правонаступництво стосовно прав та обов'язків другого відповідача, суд дійшов висновку про необхідність оголосити перерву в судовому засіданні до 20.04.2018.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 року, було замінено відповідача-2 у справі №910/22627/17 Публічне акціонерне товариство "Київенерго" його правонаступником Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Київські Електромережі".

Через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові заперечення проти клопотання про заміну сторони в порядку процесуального правонаступництва. Відповідно до яких позивач, зокрема, вважає, що заявником не було надано, а матеріали справи не містять документів, які б належним чином підтверджували наявність підстав для його залучення як правонаступника ПАТ "Київенерго".

Безпосередньо у судовому засіданні 20.04.2018 року представник позивача продовжував наполягати на задоволенні заявленого позову та надав усні пояснення по справі.

Представники відповідачів -2, -3 надали пояснення з приводу необґрунтованості позовних вимог та просили в їх задоволенні відмовити.

Щодо письмових заперечень позивача проти клопотання про заміну сторони в порядку процесуального правонаступництва суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.04.2018 року про заміну відповідача-2 у справі № 910/22627/17 було винесено з урахуванням наявних у матеріалах справи фактичних даних та пояснень сторін. Оскільки до клопотання було долучено докази на підтвердження переходу прав та обов'язків ПАТ "Київенерго" до ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі" як до правонаступника, тоді судом було мотивовано здійснено заміну сторони у справі правонаступником в порядку та відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

Судом було завершено з'ясування обставин та перевірку їх доказами, проведено судові дебати відповідно до вимог процесуального законодавства.

Наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2011 між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 11217, умовами якого передбачено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об'єктами споживача (за адресою: м. Київ, вул. Боженка, буд. 86 Б), згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачу постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною. Точка продажу електричної енергії: на межі балансової належності електроустановок споживача.

Публічним акціонерним товариством "Київенерго" було надіслано на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" попередження про припинення електропостачання №11217011//2016 від 15.09.2016 про припинення постачання електроенергії у випадку несплати заборгованості за спожиту електроенергію, а саме: за реактивну електроенергію у розмірі 93 969 грн. 78 коп., за активну електроенергію у розмірі 75 507 грн. 60 коп.

21.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Світло" (за договором - боржник) було укладено Договір поруки, відповідно до умов якого що поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов'язання щодо оплати спожитої електричної енергії ТОВ "Науково - виробниче підприємство "Світло", які виникли за договором на постачання електричної енергії від 10.05.2011 № 11217, укладеним між кредитором та боржником.

Згідно з п. 3.1. договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язання щодо оплати спожитої електричної енергії, а також за відшкодування кредитору збитків та сплату неустойки відповідно до умов основного договору. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання (п. 4.1. договору).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання за основним договором поручитель зобов'язується виконати боржника зобов'язання у 5-денний термін з дня отримання вимоги від кредитора.

Після виконання поручителем зобов'язання боржника за основним договором до поручителя, що виконав зобов'язання, переходять всі права кредитора за основним договором (п. 5.2. договору).

Згідно з п. 5.4. договору, у поручителя, що виконав вимоги зобов'язання, виникає право вимоги до боржника у повному обсязі виконані поручителем зобов'язання на користь кредитора, а боржник зобов'язаний виконати зобов'язання перед поручителем протягом 10 днів з дня одержання боржником від поручителя повідомлення про платіж.

Строк дії даного договору збігається зі строком дії основного договору (п. 8.1. договору).

Як вказує позивач у позовній заяві, договір поруки підписаний від імені ОСОБА_5 як директора ТОВ "НВП "Світло", проте, на момент підписання спірного договору та на час розгляду справи № 910/22627/17 у Господарському суді міста Києва, директором ТОВ "НВП "Світло" є ОСОБА_6, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на дату укладення договору поруки.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, на думку позивача, що договір поруки від 21.09.2016 від імені ТОВ "НВП "Світло" укладений особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладення.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

В контексті даного спору, згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N 11 правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Договір поруки від 21.09.2016 від імені ТОВ "НВП "Світло" було укладено як директором ОСОБА_5

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні Договору поруки від 21.09.2016 сторонами було погоджено предмет договору, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, інші умови відповідно до норм чинного законодавства. Договір поруки за своєю правовою природою є забезпечувальним правочином, за яким поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Таким чином, судом встановлено, що Договір поруки від 21.09.2016 відповідає вимогам чинного законодавства України, підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень, що свідчить про те, що на момент укладення Договору сторони досягли згоди щодо істотних умов Договору.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст. 1, 2 ГПК України та ст. 15 ЦК України особа звертається до суду для захисту своїх порушених прав чи охоронюваних законом інтересів, наслідком прийняття судового рішення та його виконання має бути відновлення порушених прав позивача.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, зокрема, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи статті 4 ГПК України та з'ясовувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорювання. Законом не передбачено права учасника (засновника, акціонера, члена) юридичної особи звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів цієї особи поза відносинами представництва. Водночас згідно з положеннями статті 16 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 12 та статті 167 ГК України незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (засновник, акціонер, член) юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то він має право подати відповідний позов. Такий спір підвідомчий господарським судам і підлягає вирішенню у загальному порядку. (п.п.2.1, 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин")

Проте, матеріали справи не містять, а позивачем в свою чергу не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення корпоративних прав ОСОБА_1 внаслідок укладення Договору поруки від 21.09.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи фактичні дані, враховуючи доводи та докази сторін, суд дійшов висновку, що позивач належними засобами доказування не довів порушення його корпоративних прав оспорюваним правочином та настання для нього негативних наслідків, у зв'язку з укладанням та виконанням Договору поруки від 21.09.2016.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладають на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 52, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" відмовити повністю.

2. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" відмовити повністю.

3. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОФІСНИЙ ЦЕНТР "КВАДРАТ НАМАЛЕВИЧА" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п.п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2018 року.

Суддя Ю.О.Підченко