ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2018 року м. Дніпро Справа № 904/1100/18

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Чимбар Л.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2018 року у справі № 904/1100/18, ухвалену суддею Бєлік В.Г.,

за заявою Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро

до боржника ОСОБА_1 виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2018 року у справі №904/1100/18 відмовлено Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Дніпрообленерго" у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості у сумі 7 520,94 грн. повністю.

Не погодившись із вказаною ухвалою Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу про відмову у видачі судового наказу та направити заяву на розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Вимога про стягнення 7 520,94 грн. є вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій формі, та сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в звязку з чим може бути виданий судовий наказ.

Відмічає, що видача наказу прямо не заборонена нормами діючого процесуального законодавства, зокрема ст. 148 ГПК України, та не порушує права боржника, оскільки він має право в разі незгоди частково або в повному обсязі з нарахуванням подати заяву (від сплати судового збору він звільнений у відповідності до ст. З Закону України «Про судовий збір») про його скасування. При цьому видача судового наказу сприяє зменшенню навантаження на суд.

Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Ленінського району Дніпровської міської ради відзив на апеляційну скаргу не надало.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2018 року у справі № 904/1100/18 та призначено до розгляду на 19.04.2018 року.

19.04.2018 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

До Господарського суду Дніпропетровської області 20.03.2018 надійшла заява Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 виробничо житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Ленінського району Дніпровської міської ради заборгованості у сумі 7 520,94 грн.

З заяви вбачається, що між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (далі-заявник, постачальник) та ОСОБА_1 виробничо житлово ремонтно-експлуатаційним підприємством Ленінського району Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро (далі-боржник, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 1506/48-3 від 28.10.1998р., за умовами якого, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 2334,99 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

18.03.2016 при перевірці дотримання споживачем Правил користування електричною енергією представниками позивача було виявлено порушення п.п. 1.3, 5.1, 6.40, 10.2 ПКЕЕ, а саме самовільне підключення електроустановок до електричної мережі, що не належить енергопостачальній організації, поза розрахунковим приладом обліку без порушення схеми обліку з метою безоблікового споживання електричної енергії. Самовільне підключення виконано проводом АПВ 2*2,5, АПВ 2*1,5, ППВ 2*1,5 від міжповерхових квартирних мереж, всього 8 точок самовільного підключення.

18.03.2018 складено Акт про порушення №105324 у присутності головного інженера ОСОБА_2, який його підписав без зауважень. Споживач підписав без заперечень акт про усунення порушення ПКЕЕ від 18.03.2016, в якому зазначено, що проведено відключення та демонтаж самовільного приєднання.

Пунктом 1.2 Методики встановлено, що Методика застосовується постачальником електричної енергії за регульованим тарифом (електропередавальною організацією) (далі - енергопостачальник) при визначенні обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією та/або виявлення фактів крадіжки електричної енергії, самовільного підключення до об'єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без приладів обліку.

25.03.2016 комісією Енергопостачальника по розгляду акту про порушення прийнято рішення у вигляді протоколу № 3-19 про нарахування кількості недорахованої електроенергії у відповідності до п. 2.9 по формулі 2.7 Методики, сума нарахувань склала 7 520,94 грн.

Пунктом 4.2.3 Договору передбачено, що Споживач сплачує Постачальнику вартість недорахованої електричної енергії, розраховану відповідно до Методики визначення обсягу вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕ, у разі таких дій Споживача:

- самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії;

- пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, пошкодження чи зрив пломб з засобів обліку, установлених у місцях, указаних в акті про пломбування, пошкодження відбитків тавр на цих пломбах;

- споживання електроенергії поза засобами обліку;

- інших умов, визначених Методикою.

Згідно п. 2.2 Додатку 3 до Договору "Порядок розрахунків" (в редакції додаткової угоди № 895 від 30.06.2016) передбачено, що споживач протягом 30 календарних днів з дати отримання рахунку Постачальника здійснює повну оплату вартості електричної енергії, недоврахованої внаслідок використання електричної енергії з порушенням ПКЕЕ.

Пунктом 4.1.3 Додатку 3 до Договору "Порядок розрахунків" ( в редакції додаткової угоди № 895 від 30.06.2016) встановлено, що у разі порушення Споживачем ПКЕЕ, Постачальник розраховує вартість необлікованої електричної енергії за тарифами, що діяли у періоді, за який здійснюється перерахунок спожитої електроенергії згідно діючої Методики визначення обсягу та вартості недоврахованої електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Відмовляючи Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Дніпрообленерго" у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що сума, яку позивач просить стягнути з відповідача, не є грошовою заборгованістю за договором про постачання електричної енергії № 1506/48-3 від 28.10.1998р., а є оперативно-господарською санкцією, тому відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України такі вимоги не можуть бути розглянуті в межах наказного провадження.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Частиною 1 ст. 236 ГК України встановлено види господарсько-оперативних санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 236 ГК України перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у її першій частині, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

За частиною 2 статті 237 ГК України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Крім того, право споживача на оскарження в судовому порядку рішення комісії постачальника електроенергії передбачено пунктом 6.42 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31 липня 1996 року.

Отже, зі змісту вказаних положень чинного законодавства вбачається, що рішення постачальника електричної енергії про донарахування споживачу 7 520,94 грн. вартості недоврахованої спожитої електроенергії є саме оперативно-господарською санкцією, як вірно зазначив господарський суд, а не грошовою заборгованістю за договором про постачання електричної енергії № 1506/48-3 від 28.10.1998р.

Саме така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 року у справі № 3-37гс11.

У відповідності до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки вимога позивача про стягнення з відповідача 7 520,94 грн. вартості недоврахованої спожитої електроенергії хоча і має грошове вираження, але за своїм змістом є саме оперативно-господарською санкцією, а не грошовою заборгованістю за договором про постачання електричної енергії № 1506/48-3 від 28.10.1998р., тому не може бути розглянута в межах наказного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 271, 275, 276, 281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2018 року у справі № 904/1100/18 - залишити без змін.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", м. Дніпро за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.04.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя Л.О. Чимбар