КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. м.Київ Справа №910/1642/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

За участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

За участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання від 12.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18 (суддя Привалов А.І.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк";

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

про стягнення 173 005 767,25 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 173 005 767,25 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання відповідачем умов Договору про відкриття кредитної лінії № 33-Н13/29/КЛ-КБ від 30.05.2013.

21.02.2018 Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" подало до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" у межах ціни позову 173 005 767,25 грн., що знаходяться у банківських установах на рахунках, які будуть виявлені в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, а у разі недостатності грошових коштів накласти арешт на інше майно, яке буде виявлене у процесі здійснення виконавчого провадження.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує на те, що сума боргу, яка є предметом спору, є значною, тоді як відповідач взагалі перестав виконувати свої кредитні зобов'язання за договором навіть частково, не звертається з жодними пропозиціями про часткову сплату заборгованості або її реструктуризацію. Окрім заборгованості по кредитному договору, що є предметом даної справи, у відповідача існує заборгованість ще по трьом кредитним договорам з позивачем, які відповідачем також не виконуються. Крім того, ПАТ "Укрсоцбанк" є не єдиним кредитором відповідача, що вбачається з інформації, зокрема, наявної на офіційному сайті "Судова влада в Україні" (справи №№ 910/23296/17, 910/21211/17, 914/2123/17, 910/18618/17). Також, на даний час правоохоронними органами здійснюється розслідування низки кримінальних проваджень за фактами вчинення господарських та інших злочинів службовими особами ПАТ "Укргазвидобування", що є загальновідомою інформацією та офіційно оприлюдненою Генеральною прокуратурою України, Національним антикорупційним бюро та Службою безпеки України. Позивач серед іншого також звертає увагу на те, що єдиним учасником ПАТ "Укргазвидобування" є НАК "Нафтогаз України", яка є державною компанією, а відповідно звернути стягнення на основні засоби виробництва, ПАТ "Укрсоцбанк" не зможе в силу наявного мораторію на майно газодобувних компаній, встановленого Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна". Таким чином, на думку заявника, єдиною можливістю задовольнити свої позовні вимоги, ПАТ "Укрсоцбанк" зможе лише шляхом звернення стягнення на грошові кошти боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18 заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задоволено частково, накладено арешт у межах ціни позову 173 005 767, 25 грн. на грошові кошти Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", що знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в іншій частині вимог заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суд вбачає наявність зв'язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позивними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача. Тож, враховуючи, що спір у даній справі виник, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід до забезпечення позову відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, в той час як невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем до заяви, та доводів, наведених у заяві, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову - 173 005 767, 25 грн. і тому задовольнив заяву Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" в цій частині. Також, суд першої інстанції зазначив про те, що не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачі понесуть збитки, у зв'язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Не погодившись з вказаною ухвалою, скаржник (ПАТ "Укргазвидобування") звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі №910/1642/18 і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на думку скаржника, суд першої інстанції, застосувавши заходи забезпечення позову, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, крім того, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував на тому, що питання наявності/відсутності заборгованості по даному спірному договору кредитної лінії та наявність у відповідача обов'язку її сплачувати позивачу має розглядатися при вирішенні спору по суті. На думку скаржника, наявність заборгованості за договором кредитної лінії не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, зобов'язання відповідача по сплаті грошових коштів виникли за договором, який укладений не з позивачем, а з третьою особою, та позивачем не надано належних доказів переходу до нього права вимоги за вказаним договором, а тому, на думку скаржника, доводи позивача про те, що відповідач перестав виконувати свої кредитні зобов'язання за договором та у відповідача існує заборгованість ще по трьом кредитним договорам з позивачем, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Серед іншого, судом першої інстанції було взято до уваги доводи позивача про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» є не єдиним кредитором відповідача, однак, на думку скаржника, наявність інших судових справ про стягнення з ПАТ "Укргазвидобування" грошових коштів, не свідчить про неплатоспроможність відповідача та неможливість виконання своїх зобов'язань при здійсненні господарської діяльності, як і не свідчать про наявність обставин, які ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення суду в майбутньому. Також, відповідач зазначив, що доводи позивача з посиланням на прес-релізи правоохоронних органів про те, що загальні претензії Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України та Національної поліції України до ПАТ "Укргазвидобування" сягають мільярди гривень, не відповідають дійсності та фактичним обставинам і всупереч ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не підтверджені відповідними доказами. Крім того, позивачем не надано жодних доказів існування кримінальних проваджень відносно службових осіб ПАТ "Укргазвидобування". Таким чином, доводи позивача про те, що майно ПАТ "Укргазвидобування" може бути конфісковано в рамках кримінальних проваджень відносно його службових осіб, не відповідають дійсності та не підтверджується жодним доказом. Щодо доводів позивача про те, що єдиним учасником відповідача є НАК «Нафтогаз України», яка є державною компанією, а відповідно звернути стягнення на основні засоби виробництва позивач не зможе в силу наявного мораторію на майно газодобувних компаній, встановленого Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», скаржник, з посиланням на ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства», зазначив, що позивач за зобов'язаннями НАК «Нафтогаз України», як і НАК «Нафтогаз України» не відповідає за зобов'язаннями ПАТ "Укргазвидобування". Серед іншого, скаржник зазначив про те, що ПАТ "Укргазвидобування" не є ані державним підприємством, ані господарським товариством, у статутному капіталі якого частка держави становить не менше 25 відсотків, зокрема, як зазначив скаржник, в рішенні Господарського суду міста Києва від 27.06.2013 у справі № 910/10255/13 встановлено, що корпоративні права відносно ПАТ "Укргазвидобування" належать саме НАК «Нафтогаз України», а не державі, а відтак ПАТ "Укргазвидобування" не є господарською організацією чи товариством, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави. Також, відповідач зазначив про те, що у вільному доступі на офіційному сайті ПАТ "Укргазвидобування" знаходиться інформація щодо фінансового стану, фінансових результатів та руху грошових коштів товариства. Так, відповідно до даних балансу за 9 місяців 2017 року баланс товариства становить 92 мільярди гривень. Згідно зі звітом про фінансові результати за 9 місяців 2017 року чистий дохід від реалізації продукції становить 55 мільярдів гривень, в той же час, ПАТ "Укргазвидобування" є сумлінним платником податків в Україні, що черговий раз підтверджує платоспроможність відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.03.2018, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1642/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18, призначено справу до розгляду на 12.04.2018 (ухвала отримана ПАТ "Укргазвидобування" згідно поштового повідомлення 180, ПАТ «Укрсоцбанк» - згідно поштового повідомлення 747, ПАТ «Сбербанк» - згідно відомостей з сайту "Укрпошта" вручено 30.03.2018).

В судовому засіданні 12.04.2018 скаржник вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про вжиття заходів забезпечення позову.

Представники позивача в судовому засіданні 12.04.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечив та зазначив, що ухвала Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування - відсутні.

Третя особа в судове засідання 12.04.2018 представників не направила, причин неявки суд не повідомила, через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду заяв та клопотань не подавала. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (згідно відомостей з сайту "Укрпошта" ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 у справі № 910/1642/18 вручено 30.03.2018).

Згідно ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

15.12.2017 набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема про відмову у забезпеченні позову.

Згідно ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" подало до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" у межах ціни позову 173 005 767,25 грн., що знаходяться у банківських установах на рахунках, які будуть виявлені в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, а у разі недостатності грошових коштів накласти арешт на інше майно, яке буде виявлене у процесі здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 173 005 767,25 грн., у зв'язку із неналежним виконання відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії № 33-Н13/29/КЛ-КБ від 30.05.2013, за яким, як вбачається з позовної заяви, позивач згідно договору факторингу № 002-F/17-USB є кредитором, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про наявність зв'язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позивними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.

Тож, враховуючи, що спір у даній справі виник, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань щодо погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 33-Н13/29/КЛ-КБ від 30.05.2013, приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід до забезпечення позову відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, в той час як невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем до заяви, та доводів, наведених у заяві, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову - 173 005 767,25 грн.

Щодо доводів скаржника в обґрунтування підстав скасування оскаржуваної ухвали про те, що судом першої інстанції, як підставу для задоволення заяви про забезпечення позову, було взято до уваги доводи позивача про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» є не єдиним кредитором відповідача, в той час, як на думку скаржника, наявність інших судових справ про стягнення з ПАТ "Укргазвидобування" грошових коштів, не свідчить про неплатоспроможність відповідача та неможливість виконання своїх зобов'язань при здійсненні господарської діяльності, як і не свідчать про наявність обставин, які ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення суду в майбутньому, суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту мотивувальної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18 не вбачається жодних посилань суду першої інстанції на вищевикладені обставини скаржником, як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв'язку з чим такі доводи ПАТ "Укргазвидобування" відхиляються як безпідставні та необґрунтовані. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Таким чином, наявність інших судових справ майнового характеру, де скаржник є відповідачем, про які ПАТ "Укрсоцбанк" зазначає в своїй заяві про забезпечення позову, дає підстави вважати, що при задоволенні позовних вимог в таких судових справах, можуть виникнути обставини, які істотно ускладнять виконання судового рішення у справі № 910/1642/18, у разі задоволення позовних вимог ПАТ "Укрсоцбанк".

Щодо доводів скаржника в обґрунтування підстав скасування оскаржуваної ухвали про те, що у вільному доступі на офіційному сайті ПАТ "Укргазвидобування" знаходиться інформація щодо фінансового стану, фінансових результатів та руху грошових коштів товариства. Так, відповідно до даних балансу за 9 місяців 2017 року баланс товариства становить 92 мільярди гривень. Згідно зі звітом про фінансові результати за 9 місяців 2017 року чистий дохід від реалізації продукції становить 55 мільярдів гривень, в той же час, ПАТ "Укргазвидобування" є сумлінним платником податків в Україні, що черговий раз підтверджує платоспроможність відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені обставини не є гарантією виконання відповідачем судового рішення у справі № 910/1642/18, у разі задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", а тому суд апеляційної інстанції також відхиляє такі доводи скаржника, як безпідставні та необґрунтовані.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачі понесуть збитки, у зв'язку із заявою позивача про забезпечення позову, з чим суд апеляційної інстанції погоджується.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи скаржника в обґрунтування підстав скасування оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 про забезпечення позову у справі № 910/1642/18 не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та фактичними обставинами.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 у справі № 910/1642/18 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування".

4. Матеріали оскарження № 910/1642/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 18.04.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв