ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.04.2018м. ДніпроСправа № Б29/334-09

за заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Будмехсервіс", м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, 4

до боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Міжнародна будівельна компанія "Україна-Канада", смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

про визнання банкрутом

Суддя Камша Н.М.

при секретарі судового засідання: Полевичек Д.А.

Представники:

від кредитора: ОСОБА_2 - довіреність №02-36/2702 від 20.11.17р., представник ПАТ "Укрсоцбанк"

від боржника: ОСОБА_3 - довіреність №б/н від 03.01.18р., представник ТОВ "МБК Україна-Канада"

від боржника: ОСОБА_4 - керуючий санацією

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Міжнародна будівельна компанія "Україна-Канада" ( далі ТОВ "МБК "Україна-Канада") порушено 18.09.2009р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2013р. введено процедуру санації боржника, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4, ліцензія АГ № 594756.

06.08.2015р. кредитором боржника - Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" ( далі ПАТ "Укрсоцбанк") подано скаргу на дії (бездіяльність) керуючого санацією ТОВ "МБК "Україна-Канада", у якій скаржник просив визнати дії керуючого санацією ОСОБА_4 такими, що вчинені з порушенням вимог чинного законодавства; зобовязати керуючого санацією ОСОБА_4 перерахувати 1 247 583,33 грн. на рахунок ПАТ "Укрсоцбанк" як кошти для погашення заборгованості ТОВ МСК "Україна-Канада" за кредитним договором № 085/001-8 від 18.01.2008 внаслідок продажу забезпечення в процедурі санації по справі № Б29/334-09, що надійшли від платника "Центр з реалізації проблемних активів" на рахунок ТОВ "МБК "Україна-Канада", що відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк", номер рахунку 0212.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015р. по даній справі у задоволенні скарги ПАТ «Укрсоцбанк» на дії керуючого санацією арбітражного керуючого ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015р. скасовано. Постановлено нове рішення, яким скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" на дії (бездіяльність) керуючого санацією арбітражного керуючого ОСОБА_4 задоволено; зобовязано керуючого санацією ОСОБА_4 перерахувати ПАТ "Укрсоцбанк" 1 247 583,33 грн. з призначенням платежу: "на погашення заборгованості ТОВ "Міжнародна будівельна компанія "Україна-Канада" за кредитним договором № 085/001/8 від 18.01.2008р., від продажу в процедурі санації заставного майна по справі № Б29/334-09.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2016р. по даній справі скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2015р., справу направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час повторного розгляду справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017р. задоволено скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" на дії (бездіяльність) керуючого санацією, зобовязано керуючого санацією ОСОБА_4 перерахувати 1 247 583,33 грн. на рахунок ПАТ "Укрсоцбанк", як кошти для погашення заборгованості ТОВ "МБК "Україна Канада".

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.2017р. по даній справі ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2017р. задоволено касаційну скаргу керуючого санацією боржника ОСОБА_4, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.07.2017р. та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області по даній справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

04.12.2017р. справу в частині розгляду скарги ПАТ "Укрсоцбанк" на дії (бездіяльність) керуючого санацією передано на новий розгляд судді Камші Н.М., ухвалою від 05.12.2017р. справу прийнято до провадження.

Ухвалою господарського суду від 09.01.2018р. розгляд скарги відкладено на 13.02.2018р., зобовязано керуючого санацією та представників членів комітету кредиторів до дати судового засідання подати до господарського суду Дніпропетровської області письмові пояснення по суті скарги, що розглядається, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 07.11.2017р.

За клопотанням керуючого санацією від 13.02.2018р. ухвалою від 13.02.2018р. до участі у справі залучено Дніпровську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області для надання пояснень щодо нарахування та сплати податку на додану вартість у процедурі санації боржника.

13.03.2018р. представником скаржника подані пояснення щодо уточнення вимог заявленої скарги, у якій зазначено, що банк вважає, що заподіяні майнові збитки повинні відшкодовуватись саме арбітражним керуючим ОСОБА_4 (самозайнята особа).

14.03.2018р. до суду надійшли письмові пояснення Дніпровської обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області, у якій ДПІ наголошує на тому, що боржник перебуває в процедурі санації, а не на стадії ліквідації, тому має нараховувати та сплачувати податки, у тому числі і податок на додану вартість. Вважає скаргу банку необгрунтованою і просить суд відмовити у її задоволенні.

20.04.2018р. керуючий санацією подав відзив на пояснення скаржника щодо уточнення вимог заявленої скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, керуючого санацією, представника боржника, господарський суд прийшов до висновку про необхідність відхилення скарги в повному обсязі, враховуючи таке.

Провадження у справі здійснюється за нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) в редакції, що діяла до 19.01.2013р.

Подаючи скаргу на дії (бездіяльність) керуючого санацією, скаржник наголошував на тому, що відповідно до частини першої статті 31 Закону про банкрутство кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею. Зокрема, у першу чергу задовольняються вимоги, забезпечені заставою.

Крім того, посилався на статтю 589 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку з предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Також наголошував на необхідності застосування частин першої та другої статті 26 Закону про банкрутство, згідно з якими усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході здійснення ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси; майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до розділу 5 пункту 2 Плану санації боржника було передбачено продаж заставленого майна, за рахунок чого планувалось задовольнити вимоги заставного кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" у розмірі 16 194,2 тис. грн., а погашення інших вимог за рахунок заставного майна банку планом санації не передбачалося. Після продажу заставленого майна вимоги, що залишились незадоволеними, після його продажу переходять до вимог четвертої черги.

Планом санації, затвердженим ухвалою господарського суду від 28.03.2014р. передбачено, що кошти, отримані від продажу заставного майна, спрямовуються на погашення заборгованості перед заставними кредиторами. Джерела сплати поточних податкових платежів Планом санації боржника не передбачені.

На виконання затвердженого ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.03.2014р. по даній справі плану санації, 30.03.2015р. відбувся аукціон з продажу 13 предметів застави та ПАТ "Укрсоцбанк" набув у власність 13 предметів застави, що є нерухомим майном.

Відповідно до платіжних доручень № № 121-133 від 14.04.2015р. від платника "Центр з реалізації проблемних активів" на рахунок боржника перераховані кошти на загальну суму 14 758 660 грн.

26.06.2015р. від керуючого санацією на рахунок ПАТ "Укрсоцбанк" надійшли грошові кошти в сумі 13 511 076,67 грн. як кошти для погашення заборгованості ТОВ МБК "Україна-Канада" за кредитним договором № 085/001-8 від 18.01.2008р. внаслідок продажу забезпеченого майна в процедурі санації по справі № Б29/334-09. Різниця між сумою коштів, отриманих від продажу майна та сумою коштів, перерахованих заставному кредитору склала 1 247 583,33 грн.

В матеріалах справи наявні докази перерахування коштів у сумі 1 257 803 грн. до державного бюджету керуючим санацією копія платіжного доручення від 27.05.2015р. № 1569 (т.16, а.с. 171) та лист Державної казначейської служби України від 12.08.2016р. № 12-08/38-13999, у якому зазначається, що загальна сума коштів, перерахованих до державного бюджету з рахунку 7553 у травні 2015 склала 1 257 803 грн. ( т.16, а.с. 197). Крім того, в матеріалах справи містяться копії податкових накладних від 09.04.2015р. щодо реалізації заставного майна (т.19, а.с. 35-71).

Заперечуючи проти задоволення скарги, керуючий санацією наполягав на тому, що ні Податковим кодексом України, ні Законом про банкрутство не передбачено виключень щодо обчислення та сплати податкових зобовязань особами, що перебувають в процедурі санації у справі про банкрутство. Тому, після продажу майна боржника боржником складено та зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних № № 257-263 від 09.04.2015р. та сплачено ПДВ на загальну суму 1 247 583,33 грн.

Обгрунтовуючи свою позицію щодо перерахування коштів до держбюджету з суми, отриманої від реалізації предмету іпотеки, керуючий санацією стверджує, що кредитор отримав задоволення своїх вимог саме з вартості предмету іпотеки, а сума ПДВ, яка входила до складу ціни товару, правомірно перерахована ним саме до держбюджету.

Відхиляючи вимоги скаржника щодо стягнення суми сплаченого ПДВ з ліквідатора як самозайнятої особи, ліквідатор посилався на те, що перерахування суми ПДВ, одержаної у складі ціни продажу предмета іпотеки, не на рахунок іпотекодержателя, а до державного бюджету є законним. Тому майнова відповідальність за це керуючого санацією не може бути застосована через відсутність винних дій ліквідатора. Покладення ж на керуючого санацією боржника субсидіарної відповідальності за договірними зобовязаннями боржника не передбачено чинним законодавством.

Господарський суд, розглядаючи дану скаргу у межах справи про банкрутство, наголошує на тому, що відносно боржника у даній справі здійснюється санаційна процедура. При цьому боржник перебуває у правовому статусі, який характеризується певними особливостями, як то: дія мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів, заборона стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства тощо. За змістом статті 12 Закону про банкрутство мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), які виникли після введення мораторію, їх виконання для боржника є обовязковим.

В процедурі санації податки і збори, які нараховуються після порушення провадження у справі про банкрутство і до визнання боржника банкрутом, повинні сплачуватись боржником у загальному порядку. Будь-яких виключень із загальних правил нарахування та сплати податків відносно боржників, що перебувають у стадії санації в процедурі банкрутства, податковим законодавством чи законодавством про банкрутство не передбачено.

Лише в ліквідаційній процедурі (після визнання боржника банкрутом) у банкрута не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів)), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що чинна з 19.01.2013р.). Тому при реалізації майна банкрута в ліквідаційній процедурі майно продається без ПДВ.

За нормами Податкового кодексу України (далі ПКУ) податковий обовязок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими ПКУ повязує сплату ним податку (п.37.2ст.37 ПКУ).

Виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником податку відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1ст.38 ПКУ).

Згідно з п.203.2ст.203 ПКУ платник податку зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену ним у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Аукціон з продажу майна відбувся 30.03.2015р., акти про передання права власності на нерухоме майно підписані 03.04.2015р., державну реєстрацію прав власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено 09.04.2015р. З огляду на це, подія, з якою податкове законодавство повязує виникнення податкового обовязку, відбулась 09.04.2015р. Саме 09.04.2015р. боржником складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних накладні №№ 257-263 з відповідним коригуванням від 04.06.2015р. на загальну суму ПДВ 1 247 583,33 грн.

27.05.2015р. боржник сплатив до держказначейства суму ПДВ за квітень в розмірі 1 257 803 грн.

Скаржник стверджує, що на задоволення його вимог як заставного кредитора мала піти вся сума коштів, отриманих від покупця на аукціоні з продажу майна. Суд не погоджується з такою правовою позицією скаржника, враховуючи таке.

Покупцем майна на аукціоні 30.03.2015р. був сам скаржник. У оголошеннях щодо продажу майна на аукціоні було зазначено, що майно, яке реалізовувалось у складі лотів 5-9,11,13, продавалось саме з ПДВ, цей податок включався в початкову вартість продажу на аукціоні. В Актах про передання права власності на нерухоме майно від 03.04.2015р. також зазначено, що частина майна боржника продавалась саме з ПДВ, що входив до складу ціни товару. Тобто, скаржник, як покупець, знав, що в ціні товару закладено і суму податку на додану вартість, який в обовязковому порядку перераховується до держбюджету. Лоти 1-4,10,12 продавались без ПДВ, тому вся сума коштів, отриманих від їх реалізації, направлена на задоволення вимог заставного кредитора.

Зважаючи на вищеозначене, суд прийшов до висновку про правомірність дій керуючого санацією в частині необхідності виконання боржником поточних податкових зобовязань під час здійснення санаційної процедури у справі про банкрутство. Враховуючи те, що до ціни проданого майна за окремими лотами було включено і суму податку на додану вартість, керуючий санацією на законних підставах перерахував ці кошти до державного бюджету, а решту коштів заставному кредитору. Скаржником не доведено з посиланням на норми чинного законодавства того, що при продажу майна боржника в процедурі санації не нараховується та не сплачується в установленому податковим законодавством порядку податок на додану вартість.

Посилання скаржника на те, що відповідно до статті 26 Закону про банкрутство всі кошти від продажу заставного майна повинні направлятись на задоволення вимог заставного кредитора приймаються судом з певними застереженнями з огляду на таке. Боржник, що перебуває в процедурі санації, не виключений з реєстру платників ПДВ, тому зобовязаний сплачувати його з операцій щодо реалізації майна у порядку, визначеному Податковим кодексом України. Керуючий санацією по даній справі нарахував та сплатив ПДВ у порядку, передбаченому чинним законодавством, зазначивши про необхідність сплати податку у відповідних документах, що стосувались продажу майна. Отримавши кошти від продажу, він не міг перерахувати заставному кредитору ту суму, яка є податком на додану вартість і не входить до вартості предмету застави.

Оскільки порушень чинного законодавства в діях керуючого санацією судом не встановлено, не підлягає задоволенню вимога скаржника щодо перерахування на його рахунок боржником чи арбітражним керуючим, який виконує повноваження керуючого санацією боржника, як самозайнятою особою, коштів у сумі 1 247 583,33 грн.

З урахуванням вищеозначеного, скаргу слід відхилити повністю.

Керуючись ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.3-1, 17, 21, 26, 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу з урахуванням пояснень від 13.03.18р. Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ на дії (бездіяльність) керуючого санацією ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Міжнародна будівельна компанія "Україна-Канада" ОСОБА_4 від 06.08.2015р. - відхилити в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у 10-ти денний строк з дня її підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Повний текст ухвали складено - 25.04.18р.

Суддя ОСОБА_5