КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2018 р. Справа№ 910/13520/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились,

від відповідача - Соколова В.П.,

від третьої особи - не з`явились,

від державної виконавчої служби - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року

у справі №910/13520/17 (суддя Ю.М. Смирнова)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укенерготранс"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариства "Алчевський металургійний комбінат"

про поновлення надмірних нарахованих та списаних коштів 1626554,60 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 у справі №910/13520/17 позовні вимоги задоволенні повністю.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Приватного акціонерного товариства "Укенерготранс" №9000223, відкритого по регіональній філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів в сумі 1626554,60 грн.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Укенерготранс" 24398,32 грн. судового збору.

Господарським судом міста Києва від 06.12.2017 видано наказ про примусове виконання рішення.

22.01.2018 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" подало до Господарського суду міста Києва скаргу на рішення державного виконавця. В якій просить визнати незаконним рішення Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" виконавчого збору в сумі 162655,46 грн. та скасувати п. 3 постанови Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ВП №55439161 від 26.12.2017 про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду міста Києва №910/13520/17 від 06.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №910/13520/17 у задоволені скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що хоча рішенням суду і зобов'язано відповідача вчинити певні дії (що характерно для рішень немайнового характеру), однак суть таких дій зводиться до повернення майна (грошових коштів) позивачу - шляхом відображення відповідної суми коштів на особовому рахунку стягувача, який матиме можливість реалізувати правомочність з розпорядження такими грошовими коштами, відтак на думку місцевого господарського суду таки вимоги є майновими.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник вказує, що державний виконавець безпідставно визначив стягнення виконавчого збору у розмірі 10%, в той час, як мав стягнути в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" та призначено її розгляд на 05.04.2018 року.

Розпорядженням №09.1-08/950/18 від 05.04.2018 року, в зв'язку з перебуванням судді Жук Г.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25.,2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13520/17.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2018 року, сформовано для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 року прийнято справу №910/13520/17 до провадження у визначеному складі суддів та призначено її розгляд на 19.04.2018 року.

В судовому засіданні 19.04.2018 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представники позивача, третьої особи та державного виконавця в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача, відповідача та державної виконавчої служби.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 року у справі №910/13520/17 позовні вимоги задоволено повністю, зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" №9000223, відкритого по регіональній філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів в сумі 1626554,60 грн, а також присуджено до стягнення відповідача на користь позивача 24398,32 грн. судового збору. (т.2, а.с. 37-42).

06.12.2017 року на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідні накази. (т.2, а.с. 43-44).

26.12.2017 року заступником начальника Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць Тетяною Ігорівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№55439161 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року у справі № 910/13520/17 про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" № 9000223, відкритого по регіональній філії "Донецька залізниця", шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 1 626 554, 60 грн. (т.2, а.с. 53).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частиною 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи

Судом першої інстанції вірно встановлено та, як вбачається з резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№55439161 від 26.12.2017 року державний виконавцем було постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 162 655, 46 грн.

Проте, скаржник зазначає, що розмір виконавчого збору повинен обчислюватися відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (чотири мінімальні розміри заробітної плати), так як рішення суду у справі №910/13520/17 має немайновий характер та не передбачає стягнення грошових коштів з боржника.

Місцевий господарський суд відмовляючи у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення заступника начальника Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Заєць Тетяни Ігорівни встановив, що даний спір є майновим з чим колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Як вище було зазначено, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 року у справі №910/13520/17 зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" внести зміни до особового рахунку Приватного акціонерного товариства "Укренерготранс" №9000223, відкритого по регіональній філії "Донецька залізниця", шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 1 626 554, 60 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу УкраїникКожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що по суті, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Укренерготранс» зводяться до визнання за позивачем права на грошові кошти у сумі 1 626 554, 60 грн., так як з рахунку позивача (експедитора) за заплановане перевезення вантажу за маршрутом були списані грошові кошти у розмірі 1 626 554, 60 грн.

При цьому, з огляду на те, що позивач у позовній заяві просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача № 9000223, відкритого в Регіональній філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 1 626 554, 60 грн., враховуючи способи захисту, перелік яких наведений у ст. 16 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги про примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦКУ).

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з п. 1.2. "Правил розрахунків за перевезення вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 за № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085 плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

Виходячи з п. 2.1. Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахункові підрозділи залізниць здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг

Пунктом 2.3. Правил розрахунків встановлено, що розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і відправником (одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору. Згідно з договором залізниця відкриває особовий рахунок кожному відправнику (одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

За п. 2.5. Правил розрахунків платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг (ч. 1 п. 2.6 Правил розрахунків).

У п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів зазначено, що розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису). У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Згідно з п. 3.2 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 у міру виконання перевезень та надання послуг вантажовласникам виконавець відображає в особовому рахунку експедитора використання коштів для оплати перевезень вантажів, за користування вагонами (контейнерами), подавання, збирання вагонів, маневрову роботу, зберігання вантажів, інших додаткових послуг, на підставі відповідних документів.

Відповідно до п. 4.1 Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 у разі виявлення неправильного відображення в особовому рахунку використання коштів експедитора виконавець вносить відповідні зміни до його особового рахунку.

Таким чином, умовами Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 встановлено обов'язок відповідача вносити відповідні зміни до особового рахунку позивача у випадку неправильного відображення використання коштів на рахунку.

Колегія суддів зазначає, що позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів. При цьому, суд оцінює обраний спосіб захисту з позиції його ефективності - можливості забезпечити відновлення порушеного права.

Так, враховуючи викладені позивачем у позовній заяві обставини справи, позивач скористався правом заявлення позову про зобов'язання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 1 626 554, 60 грн., враховуючи правову природу зобов'язань сторін за умовами Договору № ДФ/Э-90020 від 30.12.2015 та порядок здійснення розрахунку за надані відповідачем послуги (п. 4.1 договору).

Тобто, оскільки заявлено позов предметом якого є неналежне виконання договору в частині взаєморозрахунків сторін і рішення суду вплине на майнові права та обов`язки сторін, даний позов є позовом майнового характеру.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про зобов'язання відповідача (боржника) внести зміни до особового рахунку позивача (стягувача) шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошових коштів у сумі 1626554,60 грн. (внаслідок чого вказаний розмір грошових коштів буде відображений на рахунку позивача та позивач матиме змогу в подальшому розпоряджатися ними для проведення оплат за надані залізницею послуги) є вимогами, які спрямовані на захист майнових інтересів позивача, що полягають у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 Цивільного кодексу України, є грошові кошти у розмірі 1 626 554, 60 грн.

Доводи апелянта стосовно того, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження не мав позовної заяви, матеріалів справи №910/13520/17 та рішення суду, а тому у нього були відсутні підстави для визначення характеру позовних вимог, як майнових на підставі наказу суду не спростовують того факту, що даний позов є майновим, та державним виконавцем вчинено дії відповідно до чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", викладені у скарзі на рішення Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" виконавчого збору в сумі 162 655, 46 грн., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 275, 276, 281 - 284, 339 - 344 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року у справі №910/13520/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року у справі №910/13520/17 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13520/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.04.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Я. Дикунська