ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/7847/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь",

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Фещенко Ю.В.)

від 06.07.2016,

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Іванов О.Г., судді - Дармін М.О., Вечірко І.О.)

від 03.10.2017,

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь",

до Українсько-Індійського товариства з обмеженою відповідальністю "Медична компанія "Магадфарм",

третя особа - приватне акціонерне товариство "Альба Україна",

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу в сумі 330 720,99 грн,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Банк "Київська Русь" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Українсько-Індійського ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" заборгованості у розмірі 330 720,99 грн (із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.10.2015), із яких 177 531,40 грн основного боргу, 11 563,31 грн пені, 131 018,17 грн інфляційних втрат, 10 608,11 грн 3% річних.

Зазначав, що вказана заборгованість виникла у відповідача перед ПрАТ "Альба Україна" за поставлені за договором купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335 лікарські засоби і вироби медичного призначення, право вимоги за яким у позивача виникло на підставі укладеного з ПрАТ "Альба Україна" договору відступлення прав вимоги від 05.06.2014 № 70582-20/14-7. За неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу позивачем на підставі п. 7.2 договору відступлення прав вимоги нараховано пеню. Крім того, позивачем за ч. 2. ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2016 позов задоволено частково, стягнуто з Українсько-Індійського ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" 1 540,91 грн основного боргу, 84,73 грн пені, 1 131,25 грн інфляційних втрат, 87,94 грн 3% річних, 42,67 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2016 залишено без змін.

Рішення судів обґрунтовані тим, що позивачем належними доказами було підтверджено заявлену до стягнення заборгованість тільки частково.

ПАТ "Банк "Київська Русь" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанції, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про судову експертизу", ст. ст. 33, 34, 35, 43 ГПК України (в редакції до 15.12.2017). Стверджує, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги висновок судової економічної експертизи № 5727/5728-16 від 30.06.2017, якою підтверджено борг Українсько-Індійського ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" в сумі 177 531,40 грн. Господарськими судами не надано належної оцінки висновкам Господарського суду міста Києва, вказаних у рішенні від 20.07.2015 у справі № 904/3297/15 і які мають преюдиціальне значення для цієї справи. Вказує, що судами не досліджено всіх обставин справи щодо загальної вартості поставок товару та їх оплати за договором купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 04.01.2012 між ПрАТ "Альба Україна" (продавець) та Українсько-Індійським ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 335, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передавати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.

У вказаному договорі сторони узгодили такі умови купівлі-продажу товару та його оплати.

Пунктом 1.2 договору купівлі-продажу встановлено, що товар передається за найменуваннями та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних.

У п. 2.1 договору купівлі-продажу вказано, що постачання товару здійснюється товарними партіями. Згідно п. 2.3. договору купівлі-продажу кожна товарна партія формується шляхом узгодження замовлення. Підтвердженням виконання замовлення продавцем є підписання видаткової накладної покупцем при прийманні-передачі партії товару.

Відповідно до п. 2.4 договору купівлі-продажу ціни за одиницю товару, а також загальна сума товарної партії визначаються відповідно до відпускних цін продавця та згідно з узгодженим сторонами замовленням і зазначаються у видаткових накладних. Сума договору складає загальну суму товару, поставленого відповідно до умов даного договору, і визначається шляхом складення сум товарних партій, визначених у видаткових накладних (п. 2.5 договору купівлі-продажу).

За п. 4.2 договору купівлі-продажу покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його в порядку, передбаченому розділом 5 даного договору. Пунктом 5.1 договору купівлі-продажу передбачено, що покупець проводить оплату товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця. Оплата кожної товарної партії проводиться у повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку товарної партії (п. 5.2 договору купівлі-продажу).

У розрахункових документах покупець повинен вказувати номер та дату видаткової накладної, згідно з якою здійснюється сплата за поставлений товар, та номер і дату договору (п.5.4 договору купівлі-продажу). Пунктом 5.5 договору купівлі-продажу встановлено, що у разі невиконання вимог пункту 5.4 цього договору, сторони домовились, що оплата поставленого товару проводиться відповідно до послідовного порядку його оплати, тобто першою оплачується та накладна, строк оплати якої наступив першим. У разі якщо при здійсненні оплати за поставлений товар в розрахункових документах буде вказаний номер та дата накладної, яке вже оплачена або вказаний неправильний номер та (чи) дата накладної та (чи) номер та дата договору якого не існує, або помилково вказаний покупцем, вважається, що оплата здійснена за наступну не оплачену поставку. У випадку якщо сума оплати по неоплаченій накладній перевищує суму поставки по такій накладній, залишкові кошти зараховуються в рахунок наступної неоплаченої поставки.

Пунктами 6.1 та 6.2 договору купівлі-продажу визначено, що товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем за кількістю та асортиментом в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію. Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання видаткових накладних.

В подальшому 05.06.2014 між ПрАТ "Альба Україна" як первісним кредитором і ПАТ "Банк "Київська Русь" як новим кредитором було укладено договір відступлення прав вимоги № 70582-20/14-7, відповідно п. 1.1 якого первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор набуває (купує) за 177 531,40 грн у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобов'язаннями Українсько-Індійського ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" (боржник) у сумі 177 531,40 грн, що випливає з договору купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335, укладеного між боржником та первісним кредитором.

У договорі відступлення прав вимоги сторони узгодили такі умови: новий кредитор набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов'язання по оплаті коштів боржником у сумі, яка зазначена у п. 1.1 цього договору (п. 7.1 договору відступлення прав вимоги); крім права вимоги новий кредитор набуває право на стягнення з боржника неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням ним зобов'язань за договором купівлі - продажу (п. 7.2 договору відступлення прав вимоги).

На виконання умов договору відступлення прав вимоги первісний кредитор зняв з балансу, а новий кредитор взяв на баланс дебіторську заборгованість в сумі 177 531,40 грн, що підтверджує акт приймання-передачі права вимоги від 05.06.2014 (а.с. 100, т. 4).

Позивач вказував, що відповідачем не було оплачено 177 531,40 грн боргу за поставлені за договором купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335 лікарські засоби і вироби медичного призначення, що свідчить про порушення відповідачем як умов укладеного договору купівлі-продажу, так і норм чинного законодавства.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічна норма міститься в ст. 193 ГК України.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За приписами ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Враховуючи предмет спору, наведені норми права, обставини спірних правовідносин, умови договору купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335 та договору відступлення прав вимоги № 70582-20/14-7 від 05.06.2014 господарським судам для винесення об'єктивного рішення необхідно було дослідити обставини, що стосуються поставки, оплати, повернення товару за весь час дії договору купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335.

Судом було встановлено, що за період дії договору купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335 із 23.03.2012 по 27.11.2013 ПрАТ "Альба Україна" поставило відповідачу товар на загальну суму 2 362 379,22 грн. Вказане було встановлено в результаті дослідження видаткових накладних за період із 23.03.2012 по 27.11.2013 і обґрунтовано було прийнято до уваги господарським судом, оскільки видаткові накладні є первинними обліковими документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України". Не заперечував про отримання товару за зазначеними накладними і відповідач в ході судового розгляду.

Також судом було встановлено, що поставлений за договором купівлі-продажу № 335 від 04.01.2012 товар був оплачений відповідачем частково - на суму 2359785,33 грн. Вказане було встановлено в результаті дослідження оригіналів банківських виписок та платіжних доручень за період з 26.03.2012 по 07.03.2014 (а.с. 16-250 т. 8, а.с. 1-74 т. 9), які є належним доказом оплат згідно з ст. 34 ГПК України (в редакції до 15.12.2017).

До суду були надані накладні на повернення товару постачальнику на суму 1052,98 грн (а.с. 156-165 т. 3), які обґрунтовано враховані судом при визначенні суми заборгованості, оскільки таке повернення передбачено сторонами у п. 6 договору купівлі-продажу № 335 від 04.01.2012.

Суди дійшли правильних висновків, що заборгованість Українсько-Індійського ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" за договором купівлі-продажу № 335 від 04.01.2012 склала 1 540,91 грн (2 362 379,22 (поставка) - 2 359 785,33 (оплата) - 1052,98 (повернення)).

Враховуючи вищевикладене, публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" підтверджено тільки частково заявлений до стягнення основний борг Українсько-Індійського ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" за поставлені за договором купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335 лікарські засоби і вироби медичного призначення, право вимоги за яким у позивача виникло на підставі укладеного з ПрАТ "Альба Україна" договору відступлення прав вимоги від 05.06.2014 № 70582-20/14-7, оскільки за результатами вивчення фактичних правовідносин сторін за договором купівлі-продажу за весь час його дії судом було визначено інший розмір заборгованості.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню частково на суму 1 540,91 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідальність покупця за порушення строків оплати товару сторони узгодили у п. 7.2 договору купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335, відповідно до якого у випадку порушення покупцем п. 5.2, він виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожний день заборгованості.

Відповідно до п. 7.2 договору відступлення прав вимоги від 05.06.2014 № 70582-20/14-7, крім права вимоги, новий кредитор набуває право на стягнення з боржника неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням ним зобов'язань за договором купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленого товару. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 84,73 грн пені, 1 131,25 грн інфляційних втрат, 87,94 грн 3% річних є законними та обґрунтованими, підлягають задоволенню, оскільки їх за розрахунки перевірені судом із врахуванням розміру основного боргу, що підлягає стягненню.

Аргумент касаційної скарги, що апеляційний суд безпідставно не погодився із висновками судової економічної експертизи № 5727/5728-16 від 30.06.2017, якою підтверджено борг Українсько-Індійського ТОВ "Медична компанія "Магадфарм" в сумі 177 531,40 грн, відхиляється Верховним Судом з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Як будь-які інші докази, висновок експерта оцінюється не лише на предмет його допустимості, належності, а й на предмет достовірності.

Наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, як і її розмір, можуть бути встановлені судом шляхом надання оцінки умовам договорів купівлі-продажу від 04.01.2012 № 335 та відступлення прав вимоги від 05.06.2014 № 70582-20/14-7 у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, входить до предмета доказування у цій справі.

При цьому, з огляду на імперативні приписи статті 300 ГПК України, Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин справи, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу про перевагу одних доказів над іншими. Повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Посилання скаржника на висновки Господарського суду міста Києва у рішенні від 20.07.2015 у справі № 904/3297/15, як на такі, що мають преюдиціальне значення для цієї справи, відхиляється Верховним Судом оскільки скаржник посилається на мотивувальну частину вказаного рішення, яка стосується оцінки обставин та доказів у справі № 904/3297/15. Проте, преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.07.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі за № 904/7847/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач