ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 11/292/10

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

здійснив перегляд у порядку письмового провадження постанови Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.2018 (судді: Попков Д.О., Чернота Л.Ф., Зубченко І.В.) та ухвали Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 (суддя Дроздова С.С.)

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" у справі № 11/292/10

за позовом Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат",

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа"

про стягнення 21 666 707,06 грн,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 у справі № 11/292/10 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (далі - ВАТ "Запоріжжяобленерго") до Казенного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 20 219 490,13 грн боргу за договором на користування електричною енергією від 01.07.2000 № 76/199, пеню в сумі 442 197,48 грн, інфляційні втрати в сумі 687 462,66 грн, 3 % річних у сумі 171 173,22 грн, державне мито в сумі 25 500,00 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн. Розстрочено виконання рішення суду на 6 місяців із виплатами до 07.01.2011 - 3 591 009,91 грн; до 07.02.2011 - 3 591 009,91 грн; до 07.03.2011 - 3 591 009,91 грн; до 07.04.2011 - 3 591 009,92 грн; до 07.05.2011 - 3 591 009,92 грн; до 07.06.2011 - 3 591 009,92 грн.

24.12.2010 на виконання зазначеного рішення суду Господарським судом Запорізької області було видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.11.2013 здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача у справі - Казенне підприємство "Запорізький титано-магнієвий комбінат" його правонаступником - Державним підприємством "Запорізький титано-магнієвий комбінат", а також задоволено заяву Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (правонаступником якого наразі є Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" - далі ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат") про розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 у справі № 11/292/10 в частині стягнення 19 342 990,26 грн заборгованості за спожиту активну електричну енергію та 300 833,36 грн інфляційних нарахувань.

У подальшому ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 у цій справі задоволено заяву ВАТ "Запоріжжяобленерго" про заміну сторони у виконавчому провадженні на його правонаступника - замінено позивача (стягувача) у справі № 11/292/10 його правонаступником - Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" (далі - ПрАТ "ХК "Енергомережа").

20.03.2017 від Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (далі - ПАТ "Запоріжжяобленерго") до Господарського суду Запорізької області надійшла заява (з урахуванням змін) про перегляд ухвали Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 у цій справі за нововиявленими обставинами, в якій заявник просив скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 у справі № 11/292/10 та відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 24.12.2010 у цій справі - ПАТ "Запоріжжяобленерго" на ПрАТ "ХК "Енергомережа" на підставі договору про відступлення права вимоги від 22.12.2014 № 641214/41 (далі - договір від 22.12.2014).

Як на нововиявлені обставини позивач послався на недійсність договору від 22.12.2014, за яким ПАТ "Запоріжжяобленерго" відступило ПрАТ "ХК "Енергомережа" право вимоги до ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" щодо стягнення заборгованості за договором на користування електричною енергією від 01.07.2000 № 76/199 (розстроченої ухвалами Господарського суду Запорізької області від 20.11.2013 у справі № 11/292/10, від 20.11.2013 у справі № 19/5009/1481/11). При цьому недійсність договору від 22.12.2014 було установлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі № 910/1424/16.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 заяву ПАТ "Запоріжжяобленерго" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 у справі № 11/292/10 про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 24.12.2010 у цій справі залишено без задоволення.

Мотивуючи ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у цьому випадку немає підстав для перегляду ухвали суду від 02.03.2015 за нововиявленими обставинами через відсутність таких обставин та зазначив, що на теперішній час немає заборгованості боржника перед стягувачем у спірному виконавчому провадженні, яке було закінчено у зв'язку з фактичним виконанням рішення Господарського суду Запорізької області від 07.12.2010 у справі № 11/292/10.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.2018 ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Запоріжжяобленерго" - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що виконання рішення боржником (відповідачем) на користь нового кредитора під час правомірного перебування останнього у відповідному матеріально-правовому статусі, з урахуванням встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності договору про відступлення права вимоги від 22.12.2014, спростованої лише у подальшому, та закриття виконавчого провадження за наказом у цій справі, з урахуванням вимог статті 8 Конституції України, не можуть вважатися достатніми підставами для скасування ухвали господарського суду від 02.03.2015 за обставинами, наведеними заявником як нововиявлені, та відновлення позивача у статусі стягувача за відсутнім у зв'язку із його виконанням примусовим стягненням.

ПАТ "Запоріжжяобленерго" подало касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.2018 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ПАТ "Запоріжжяобленерго" про перегляд ухвали Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 про заміну стягувача у виконавчому провадженні за нововиявленими обставинами.

Підставами для скасування судових рішень позивач вважає неправильне застосування норм матеріального права, зокрема статті 216 Цивільного кодексу України, та порушення норм процесуального права, а саме статті 2 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що наведені у заяві обставини є нововиявленими, вони існували, не були відомі заявникові на момент заміни стягувача у виконавчому провадженні та є істотними. Скаржник зазначає, що наразі він намагається відновити статус кредитора у спірному зобов'язанні.

ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" надало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржені судові рішення залишити без змін, посилаючись на те, що наведені заявником обставини не є нововиявленими, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами спрямована на подвійне отримання за рахунок відповідача вже сплачених коштів; ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/7478/17 порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ "ХК "Енергомережа" - стягувача, ухвалою суду від 31.07.2017 прийнято заяву ПАТ "Запоріжжяобленерго" про визнання його кредитором боржника на суму 554 474 848,80 грн, а ухвалою суду від 21.08.2017 вимоги ПАТ "Запоріжжяобленерго" визнано та включено його до реєстру вимог кредиторів, тобто позивач скористався своїм правом і пред'явив вимоги до ПрАТ "ХК "Енергомережа".

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у відзиві на касаційну скаргу просив оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись при цьому на те, що виконавче провадження з примусового виконання судового рішення у цій справі закінчено ще 16.04.2015 у зв'язку з фактичним його виконанням.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи позивача щодо наявності підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не можуть бути підставою для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки вони суперечать встановленим господарськими судами обставинам, не спростовують їх та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзивах на касаційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених судами обставинах справи та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, тому вони підлягають залишенню без змін із таких підстав.

Постановляючи оскаржену у справі ухвалу, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що наведені заявником мотиви перегляду ухвали Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 за нововиявленими обставинами у справі не є підставою для її скасування.

Порядок перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами регулювався нормами розділу ХІІІ Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017.

Відповідно до положень статті 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини 2 статті 112 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017).

Перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - окрема процесуальна форма судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин. До нововиявлених обставин у розумінні наведених приписів належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору. При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є їх наявність на час розгляду справи; те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність таких обставин для розгляду справи.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу рішення суду. Поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту) чітко розрізняються між собою. Не можуть вважатися такими обставинами подані учасником справи листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Разом із цим не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник справи в своїх поясненнях у суді будь-якої з інстанцій. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи про банкрутство не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами розділу XIII Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017.

Господарські суди попередніх інстанцій, урахувавши наведені приписи процесуального законодавства, дійшли висновку про відсутність правових підстав для перегляду за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 у цій справі про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 24.12.2010 за обставин, наведених позивачем у заяві про перегляд судового рішення як нововиявлені.

Суди попередніх інстанцій установили, що виконавче провадження як кінцеву стадію судового процесу відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" за наказом Господарського суду Запорізької області від 24.12.2010 № 11/292/10 було завершено на підставі постанови державного виконавця від 16.04.2015 у зв'язку з фактичним виконанням боржником судового рішення, тобто ще до прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 у справі № 910/1424/16 і встановлення у судовому порядку обставин, наведених позивачем у заяві як нововиявлені. Доказів і даних щодо скасування цієї постанови державної виконавчої служби, як і доказів того, що наразі виконавче провадження за наказом суду у цій справі триває, що дозволяло б здійснити заміну стягувача у спірному виконавчому провадженні (із ПрАТ "ХК "Енергомережа" на позивача (на що, між іншим за своєю суттю і спрямована заява позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами), як установили суди, сторонами у справі не надано, та відповідно, матеріали справи не містять. За таких обставин суд апеляційної інстанції зазначив про неможливість у даному випадку відновлення позивача у статусі стягувача за відсутнім у зв'язку із виконанням примусовим стягненням і вказав, що позивач не позбавлений права на отримання задоволення своїх вимог від ПрАТ "ХК "Енергомережа" за наслідками визнання недійсним договору від 24.12.2014 у встановленому законодавством порядку.

Зважаючи на положення частини 1 статті 9 Конституції України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

У справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" ЄСПЛ також дійшов висновку, що принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення з питання, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі.

З огляду на викладене, враховуючи зазначені висновки ЄСПЛ, беручи до уваги обставини, встановлені судами, а також, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржених судових рішень у справі та задоволення касаційної скарги.

Оскільки підстав для скасування судових рішень та задоволення касаційної скарги скаржника немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.01.2018 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 у справі № 11/292/10 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак