ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018 Справа № 904/10474/17

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №46-11-287 від 06.03.2018, директор

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2018 у справі №904/10474/17 (суддя Назаренко Н.Г.; рішення ухвалене о 10:57 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 13.02.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, м.Дніпро в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, м.Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення 179542,94 грн. за Договором купівлі-продажу природного газу №00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (відповідач) про стягнення заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу №00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017 у сумі 179542,94 грн., яка складається з основного боргу - 125650,64 грн., пені - 28300,57 грн., трьох процентів річних - 5001,45 грн., інфляційних втрат - 20590,28 грн.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017 в частині повної та своєчасної оплати.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2018 у справі №904/10474/17 (суддя Назаренко Н.Г.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету на користь Публічного акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 69786,27 грн., пеню у розмірі 14150,29 грн., 3% річних у розмірі 5001,45 грн., інфляційні втрати у розмірі 20469,00 грн. та судові витрати у розмірі 1853,36 грн. Провадження у справі в частині стягнення 55864,34 грн. основного боргу закрито. В частині стягнення пені в розмірі 14150,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 121,28 грн. відмовлено.

Означене рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату за поставлений природний газ, тому суд визнав частково обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача додатково нарахованих на розмір основного боргу інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені. При цьому суд врахував, що після порушення провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату суми основної заборгованості у розмірі 55864,37 грн., та дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині позову на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України. Суд визнав правильним розрахунок позивача трьох процентів річних та стягнув з відповідача заявлену суму. Судом частково задоволено вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у зв'язку з їх перерахунком, а вимоги в частині стягнення пені суд, врахувавши наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та керуючись частиною першою статті 233 Господарського кодексу України, частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України задовольнив частково, зменшивши розмір пені на 50% від заявленої до стягнення.

Позивач (ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), подав до Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині зменшення пені на 50%, вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права - статей 218, 219, 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та процесуального права частини другої статті 11, частин першої і другої статті 236 Господарського процесуального кодексу України. Просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2018 у справі №904/10474/17 в частині зменшення пені на 50% та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету пеню у повному обсязі, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що суд не надав належну оцінку майновому стану позивача, який свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років. Зазначає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обовязків, погіршує фінансове становище, впливає на своєчасність надання газу для інших споживачів природного газу. Вказує на те, що доводи відповідача не мають ознак непереборної сили, матеріали справи не містять доказів вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, відсутні також і будь-які докази неправомірних дій з боку позивача, а відтак, на думку позивача, відсутні підстави як для звільнення від відповідальності, так і для зменшення відповідальності шляхом зменшення пені.

Відповідач (Новомосковський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача. Вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, які були надані суду позивачем та відповідачем, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на законних підставах зменшив на 50% пеню з відповідача, стягнувши пеню в сумі 14150,29 грн.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем надано додаткові докази, а саме копії наступних документів: наказу Міністерства освіти і науки України №704 від 24.05.2017, наказу Дніпровського державного аграрно-економічного університету №200 від 02.02.2018, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Дніпровського державного аграрно-економічного університету від 02.02.2018, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Новомосковського коледжу Дніпровського державного аграрно-економічного університету від 26.02.2018, виписки зі Статуту Дніпровського державного аграрно-економічного університету від 26.02.2018, виписки з Положення відокремленого структурного підрозділу Новомосковський коледж Дніпровського державного аграрно-економічного університету" від 15.02.2018, листа Новомосковського колежу ДДАЕУ №148 від 24.02.2017, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ №2008 від 21.03.2017, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ №316 від 24.05.2017, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ №316 від 24.05.2017, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ №385 від 23.06.2017 на імя Міністра освіти і науки України ОСОБА_2М для погашення заборгованості за спожитий природний газ, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ №386 від 23.06.2017 на імя Першого заступника Міністра освіти і науки України ОСОБА_3 у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 27.09.2017 №543 на імя начальнику відділу Департаменту економіки та фінансування Міністерства освіти і науки України ОСОБА_4 у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 27.09.2017 №543 на імя Першого заступника Міністра освіти і науки України ОСОБА_3. у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 27.09.2017 №543 на імя Міністра освіти і науки України ОСОБА_2 у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 22.02.2018 №131 на імя Міністра освіти і науки України ОСОБА_2 у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам.

Дослідивши надані відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу додаткові докази, колегія суддів встановила, що частина поданих додатково відповідачем доказів підтверджує зміни, які відбулися в найменуванні відповідача, що мали місце після прийняття оскарженого судового рішення, а тому підлягають прийняттю та врахуванню судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи. Щодо решти додаткових доказів, якими відповідач обґрунтовує вжиття зі своєї сторони заходів для погашення заборгованості, колегія суддів приймає такі докази до розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки не подання їх суду першої інстанції спричинене насамперед процедур, які мають бути вчинені судом першої інстанції відповідно до статті 177 та 183 Господарського процесуального кодексу України, а саме не визначення судом першої інстанції з урахуванням предмету спору обставин справи, які підлягають встановленню, та не зібрання відповідних доказів.

У судовому засіданні 28.03.2018 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати в частині зменшення пені на 50%, а представник відповідача заперечував на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити оскаржене рішення без змін.

В судовому засіданні 28.03.2018 оголошено перерву до 25.04.2018 о 11:30 год.

25.04.2018 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у зв'язку із зайнятістю представника у інших судових справах.

У судовому засіданні 25.04.2018 за результатами перегляду справи колегією суддів була оголошена вступна та резолютивна частини постанови суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено наступні неоспорені обставини.

Між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Новомосковським коледжем Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (Споживач) укладено Договір постачання природного газу №00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017 (надалі - Договір, а.с.21-29), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов'язався поставити Споживачеві у 2017 році природний газ, а Споживач зобов'язався оплатити його на умовах цього договору.

За п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 1.3. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 24.01.2017 (а.с.30-31), необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений у пункті 2.1. цього Договору, споживач визначає самостійно.

Згідно з п. 1.4. Договору в редакції додаткової угоди №1 від 24.01.2017, за цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Відповідно до п. 2.1. Договору, Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2017 по 31 березня 2017 (включно) природний газ обсягом до 33,70. тис. куб. метрів у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): січень 22,00; лютий 11,70; березень 0,00.

Згідно п. 3.1. Договору Постачальник передає Споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

У пункті 3.4. Договору сторони визначили, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 3.5. Договору, Споживач зобов'язується подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між позивачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта Споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті за категоріями (у тому числі згідно з цим договором).

- підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу повертає Споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання Постачальником акта приймання-передачі природного газу Постачальник письмово повідомляє Споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.6. договору).

Кількість природного газу, яка передається Споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу Споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.201 №2493 (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9530,40 грн.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 від 31.03.2017 (а.с.32), якою сторони узгодили внести зміни до п. 2.1. Договору та виклали його в наступній редакції: "2.1. Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2017 по 31 березня 2017 газ обсягом до 45,87 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): січень 24,280; лютий 21,590; березень 0,00. І квартал - 45,870".

Також, вказаною додатковою угодою №1 від 31.03.2017 сторони виклали п. 5.4. Договору у наступній редакції: "5.4. Загальна вартість цього договору становить 226689,54 грн., крім того ПДВ - 45337,91 грн., разом з ПДВ - 272027,45 грн.".

У пункті 8.1. Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Пунктом 8.2. Договору сторонами погоджено, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов зазначеного договору, у січні-лютому 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 272027,45 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 143990,11 грн. та від 28.02.2017 на суму 128037,34 грн. (а.с.33-34).

Оплату за поставлений природний газ за вказаним договором відповідач здійснив частково на суму 146376,81 грн., що підтверджується наданими позивачем ОСОБА_5, ОСОБА_6 "Новомосковський коледж ДДАУ" з 01.01.2017 по 31.10.2017 (а.с.34) та випискою з операцій по договору 00608/17-ТЕ(Т)-4, ОСОБА_6 "Новомосковський коледж ДДАУ" з 01.01.2017 по 31.10.2017 (а.с.36).

Оскільки відповідач оплату за поставлений природний газ здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, це слугувало підставою звернення позивача з позовними вимогами до відповідача про стягнення основного боргу у сумі 125650,64 грн., а також для нарахування та предявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача суми 28300,57 грн. пені, 5001,45 грн. трьох процентів річних та 20590,28 грн. інфляційних втрат, стягнення яких є предметом даного спору.

Після порушення провадження у справі в суді першої інстанції, відповідач здійснив часткову оплату суми основної заборгованості за природний газ за лютий 2017 у розмірі 55864,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням №411 від 21.11.2017 (а.с.54), за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "СоюзАгроТрейд" на підставі договору доручення №1 від 21.11.2017 за дорученням Новомосковського коледжу Дніпропетровського Державного аграрно-економічного університету здійснило розрахунок з Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за договором постачання природного газу №00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017.

Наданими 05.02.2018 до матеріалів справи позивачем - ОСОБА_5, ОСОБА_6 "Новомосковський коледж ДДАУ" з 01.01.2017 по 31.12.2017 (а.с.84) та випискою з операцій по договору 00608/17-ТЕ(Т)-4, ОСОБА_6 "Новомосковський коледж ДДАУ" з 01.01.2017 по 31.12.2017 (а.с.85), підтверджується сплата відповідачем боргу у сумі 55864,37 грн., але залишається несплаченою сума боргу у розмірі 69786,27 грн.

Наявність у відповідача сальдо на 30.11.2017 за договором 00608/17-ТЕ(Т)-4 у сумі 69786,27 грн. підтверджує і Акт звіряння розрахунків (а.с.96), підписаний представниками сторін і скріплений печатками.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що доказів погашення заборгованості за поставку природного газу на суму 69786,27 грн. на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача не спростував, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а в частині про стягнення суми 55864,37 грн. провадження у справі підлягає закриттю з підстав, встановлених пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутності предмету спору.

За приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши, відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, розрахунок позовних вимог позивача, колегія суддів встановила, що суд першої інстанції правильно визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача додатково нарахованих на розмір основного боргу трьох процентів річних за період з 28.02.2017 по 17.11.2017, що становить 5001,45 грн.; та частково обґрунтованими вимоги позивача щодо нарахування інфляційних втрат, які за перерахунком суду за період прострочки становлять суму 20469,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як такими, що відповідають встановленим судом обставинам справи та наведеним вище положенням законодавства, а крім іншого не оспорюються сторонами в межах даного апеляційного провадження.

Причиною апеляційного оскарження у даній справі є питання про наявність або відсутність підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача внаслідок прострочення виконання з оплати поставленого товару.

Так під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було заявлене клопотання про зменшення розміру неустойки, обґрунтоване тим, що відповідач є бюджетною установою (учбовим закладом), основним напрямком якого є надання освіти, та вживала заходи для належного виконання зобов'язання, розрахунки за поставлений газ проведено до звернення з позовом до суду, здійснювало попередню оплату, період прострочення є незначним, розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків, які зазнав позивач.

За умовами укладеного між сторонами Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 8.1. Договору), зокрема встановлено обов'язок Споживача сплатити Постачальнику пеню (п.8.2. Договору).

Суд апеляційної інстанції встановив, що умови пункту 8.2 Договору містять застереження, що нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

У даному випадку таких розрахунків між сторонами не відбувалось.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина перша статті 216 Господарського кодексу України визначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги в частині стягнення пені за період з 28.02.2017 по 27.09.2017 в сумі 28300,57 грн. суд, врахувавши наявність підстав для задоволення клопотання відповідача та керуючись частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України задовольнив частково, зменшивши розмір пені на 50% від заявленої до стягнення.

Позивач вважає зменшення місцевим господарським судом розміру пені на 50% неправомірним, необґрунтованим та таким, що здійснено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта та погоджується з висновками місцевого господарського суду у даному спорі з наступних мотивів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 28300,57 грн. за період з 28.02.2017 по 27.09.2017, суд апеляційної інстанції також вважає його правильним.

Між тим, відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. ( із змінами і доповненнями) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання ( п. 3 ст. 83 ГПК ), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що зменшення підтвердженого матеріалами справи розміру неустойки є правом суду, яким останній користується у виняткових випадках за наявності обставин, які мають істотне значення.

При цьому, визначальним, як за статтею 233 Господарського кодексу України, так і за частиною третьої статті 551 Цивільного кодексу України, є порівняння розміру стягуваної з боржника неустойки неустойки з розміром збитків кредитора.

Досліджуючи питання наявності підстав для зменшення пені, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач не є прибутковою організацією, що підтверджується відповідними доказами в матеріалах даної справи.

Так в матеріалах справи наявний ОСОБА_3 зі Статуту Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, ОСОБА_3 та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 з Положення про Новомосковський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, яким підтверджено, що Дніпропетровський державний аграрний університет є багатопрофільним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, тобто державною організацією (установа, заклад) з основним видом діяльності вища освіта (Код КВЕД 85.42), засновником та органом управління якої є Міністерство освіти і науки України, а Новомосковський коледж є відокремленим підрозділом Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (а.с. 39-41, 57-60).

Відносно твердження відповідача про те, що цей учбовий заклад фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, яких щорічно не достатньо для погашення щомісячних платежів за природний газ, то на підтвердження цього факту до матеріалів були надані такі докази як: лист Новомосковського колежу ДДАЕУ №148 від 24.02.2017, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ №2008 від 21.03.2017, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ №316 від 24.05.2017, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ №316 від 24.05.2017, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ №385 від 23.06.2017 на імя Міністра освіти і науки України ОСОБА_2М для погашення заборгованості за спожитий природний газ, листа Новомосковського коледжу ДДАЕУ №386 від 23.06.2017 на імя Першого заступника Міністра освіти і науки України ОСОБА_3 у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 27.09.2017 №543 на імя начальнику відділу Департаменту економіки та фінансування Міністерства освіти і науки України ОСОБА_4. у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 27.09.2017 №543 на імя Першого заступника Міністра освіти і науки України ОСОБА_3. у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 27.09.2017 №543 на імя Міністра освіти і науки України ОСОБА_2 Л.М. у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам, лист Новомосковського коледжу ДДАЕУ від 22.02.2018 №131 на імя Міністра освіти і науки України ОСОБА_2 у звязку з недостатнім фінансуванням по комунальним послугам.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач є бюджетною установою (учбовим закладом), основним напрямком діяльності якої є надання освіти, а причиною утворення заборгованості є недостане фінансування відповідача.

Разом із цим суд першої інстанції правильно прийняв до уваги, що заборгованість відповідачем протягом розгляду справи частково сплачена, а тому вважав можливим зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача 50% пені в розмірі 14150,29 грн., а в частині стягнення пені в розмірі 14150,29 грн. відмовити.

При цьому суд першої інстанції відхилив заперечення позивача проти зменшення пені з посиланням на постанову Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №905/2358/16 стосовно того, що сама по собі відсутність грошових коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання, оскільки в даному випадку суд першої інстанції не звільняє боржника від виконання зобовязання, а лише зменшує суму неустойки (пені).

Також в матеріали справи відповідачем було надано низку копій судових рішень: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 у справі №904/2170/17, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.2017 у справі №904/4625/17, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 у справі №904/9022/17, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2013 у справі №904/9011/13, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.02.2014 у справі №904/9011/13 та постанова Вищого господарського суду України від 10.04.204 у справі №904/9011/13та копія акта на відключення від газопостачання (котельня) та пломбування вхідної засувної арматури Новомосковським УЕГГ від 02.01.2018 (а.с. 65-73), дослідивши які суд апеляційної інстанції встановив, що у інших судових справах у спорах між ТОВ "Дніпропетровськгаззбут" та Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету господарський суд приймав рішення про зменшення розміру нарахованої пені на 50% від належної до стягнення суми.

Натомість суд апеляційної інстанції вважає такі докази неналежними, оскільки однією із сторін спору, а саме позивачем, у означених справах була інша особа, а тому встановлені цими рішеннями факти про виконання відповідачем своїх інших договірних зобовязань не можуть бути визнані під час розгляду даної справи такими, що підтверджують суттєві для даного спору факти, які не підлягають доказуванню.

Заперечуючи проти задоволення клопотання відповідача про зменшення пені, позивач зі своєї сторони вказував, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан за кінець 2016 року дебіторська заборгованість за основним видом діяльності підприємства з продажу газу становить 49209 млн. грн. та у порівнянні з 2015 роком збільшилася на 16001 млн. грн. При цьому розмір довгострокових позик складає 23100 млн. грн., короткострокових позик 47744 млн. грн. Такі дані, за твердженням позивача, свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону 2017/2018 років. Позивач, як підприємство державного сектора економіки є обєктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави, тому відсутність можливості вчасно розраховуватися за природний газ, а як наслідок відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу, спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. Позивач вказує, що відповідно до Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187, встановлено обовязок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії такими виробниками, на умовах та у порядку, що визначені Положенням про ПСО. Таким чином, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обовязків, погіршує фінансове становище, впливає на своєчасність надання газу для інших споживачів природного газу.

На підтвердження наведених вище заперечень позивачем надана до матеріалів справи копія консолідованого звіту про фінансовий стан на 31.12.2016 року; сальдо, операції по договору №00608/17-ТЕ(Т)-4 (а.с. 83-85).

Дослідивши надані позивачем докази, колегія суддів дійшла висновку, що вони дійсно характеризують певний майновий стан позивача, однак при цьому не відображають як саме вплинуло на цей майновий стан позивача невиконання своїх грошових зобов'язань відповідачем у даній справі, який саме реальний збиток було спричинено відповідачем позивачеві тощо для визначення співвідношення між розміром заявленою для стягнення пні та розміром пені, до якого її було зменшено судом.

Крім іншого, позивач вказував, що доводи відповідача не мають ознак обставин непереборної сили, доказів вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, доказів неправомірних дій з боку позивача, в розумінні положень статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 і частини третьої статті 219 Господарського кодексу України. Однак такі доводи позивача спростовуються наданим в матеріали справи доказами, які свідчать про неодноразові звертання відповідача до розпорядників бюджетних коштів про належне фінансування взятих ним господарських зобов'язань, зокрема з оплати за спожитий природний газ у спірному періоді, які не були своєчасно задоволенні вказаними особами.

Щодо посилань позивача на те, що у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №905/2358/16 суд дійшов до висновків, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання, то колегія суддів вважає, що така правова позиція правильно була врахована судом першої інстанції у висновках про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача спірної заборгованості, що разом із цим не виключає можливості застосування судом до спірних правовідносин наведених вище норм матеріального права, які надають суду право на зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про повну відмову в задоволенні позовних вимог.

Тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2018 у справі №904/10474/17 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена - 27.04.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова