ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.04.2018 Справа № 905/74/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Кошевій А.А.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства Луч , м. Лиман

до відповідача: Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, м.Лиман

за участю третьої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, м. Лиман

за участю третьої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Донецька обласна державна адміністрація в особі Департаменту розвитку базових галузей промисловості, м. Краматорськ

про стягнення заборгованості з компенсаційних виплат у розмірі 717209,70 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю;

третя особа 1 на стороні позивача: не з'явився;

третя особа 2 на стороні позивача: не з'явився.

Суть спору: Позивач, Приватне підприємство Луч, м.Лиман звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, м.Лиман про стягнення заборгованості з компенсаційних виплат у розмірі 717209,70 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відповідач не оплатив вартість наданих послуг з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом за січень березень 2016 року, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.01.2018 позовну заяву залишено без руху на підставі п.2 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

23.01.2018 на адресу суду від позивача надійшла заява від 19.01.2018 про усунення недоліків, визначених в ухвалі суду від 15.01.2018, з якої вбачається, що позивачем усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.01.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/74/18; справу № 905/74/18 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін; залучено до участі у справі Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області (84406, Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, б. 46; ідентифікаційний код 38068238) в якості третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; залучено до участі у справі Донецьку обласну державну адміністрацію в особі Департаменту розвитку базових галузей промисловості (84306, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Олекси Тихого, б. 6; ідентифікаційний код 00022473) в якості третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Через канцелярію суду від відповідача 12.02.2018 надійшов відзив на позовну заяву від 07.02.2018 №01/22-0127, в якому відповідач заперечив проти позовних вимог посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем у 2016 році були відсутні договірні відносини, з огляду на це управління позбавлене законної можливості сплатити заборгованість унаслідок пільгових перевезень окремих категорій громадян. Крім того зазначив, що акти звірки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу підприємства.

19.02.2018 через канцелярію суду від третьої особи 1, Виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви б/н від 09.02.2018, в яких останній просить суд відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області зазначив, що Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік" не передбачена субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсації за пільговий проїзд окремим категоріям громадян, Рішенням Лиманської міської ради також не передбачено компенсацію виплат. Крім того, жодних договорів з приводу компенсації пільгового проїзду громадян між позивачем та відповідачем у спірному періоді не укладалось.

21.02.2018 через канцелярію суду від третьої особи 2, Донецької обласної державної адміністрації в особі Департаменту розвитку базових галузей промисловості, надійшов відзив на позовну заяву б/н б/д, в якому зазначено, що департамент не є розпорядником коштів місцевих бюджетів для здійснення відшкодування за надання пільгового проїзду окремим категоріям громадян.

12.03.2018 третя особа 2 на електронну адресу суду направила клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника. Суд задовольняє клопотання.

Через канцелярію суду від позивача 13.03.2018 надійшло клопотання про призначення судової експертизи.

Через канцелярію суду 13.03.2018 від відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів № 01/22-0229 від 12.03.2018.

14.03.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить суд задовольнити позов.

Ухвалою від 11.04.2018 суд закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначений на 26.04.2018.

26.04.2018 в судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, відповідач проти задоволення позову заперечив. Треті особи у судове засідання не зявились.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив:

27.11.2012 між Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради (Замовник) та Приватним підприємством Луч (Перевізник) укладено договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом №284, відповідно до умов якого, Замовник надає Перевізникові право на перевезення пасажирів, а Перевізник забезпечує якісне та безпечне перевезення пасажирів на умовах, передбачених цим договором, на автобусних маршрутах загального користування в звичайному режимі згідно з графіком (п.1.1. договору).

Повноваження щодо відшкодування витрат перевізнику по перевезенню пасажирів які мають право на пільговий проїзд, делегувати Управлінню праці та соціального захисту населення міської ради. Види перевезень пільгової категорії населення здійснюється згідно чинного законодавства (п.п. 1.2, 1.3 договору).

Перевізник зокрема зобовязаний безперешкодно здійснювати перевезення громадян, що мають право на безкоштовний і пільговий проїзд у даному виді транспорту (п. 2.3.7 договору).

Договір набирає чинності з 27.11.2012 та діє до 27.11.2017 (п.8.1. договору).

Також, 06.09.2013 між Департаментом розвитку базових галузей промисловості Донецької облдержадміністрації (Організатор) та Приватним підприємством Луч (Перевізник) укладено договір на перевезення пасажирів №1150-56/13, відповідно до умов якого Організатор надає Перевізникові право на перевезення пасажирів на приміських та міжміських внутрішньообласних автобусних маршрутах, а Перевізник забезпечує якісне та безпечне перевезення пасажирів на умовах, передбачених цим договором, на автобусних маршрутах загального користування в режимі звичайному сполученням (п.1.1. договору).

Перевізник зокрема зобовязаний забезпечити безкоштовний проїзд відповідних пільгових категорій громадян згідно з чинним законодавством України (п. 2.3.7 договору).

Перевізник має право укладати договір на компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян з головним розпорядником коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення управлінням праці та соціального захисту населення міста (району) області за погодженням з відповідною райдержадміністрацією, виконкомом місцевої ради (п. 2.4.3 договору).

Перевізник має право отримувати від головного розпорядника коштів відповідного бюджету міста (району) області компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян в межах видатків, затверджених у відповідних місцевих бюджетах на зазначені цілі, у порядку визначеному чинним законодавством (п. 2.4.4 договору).

Відповідно до п.8.1. договору, договір набуває чинності з моменту підписання та скріплення печатками договору обома сторонами та діє протягом пяти років з 06.09.2013.

З тексту позовної заяви вбачається, що протягом січня - березня 2016 року, позивач здійснював перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, на підставі вищезазначених договорів, в обґрунтування чого суду надані звіти позивача ОСОБА_3 № 51-авто за січень-березень 2016 рік «Звіти про перевезення вантажів та пасажирів автомобільним транспортом», які є додатками до актів звіряння суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автотранспортом та розрахунків за надані послуги та акти звіряння суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автотранспортом та розрахунків за надані послуги окремо за приміським сполученням та міським сполученням станом на 31.01.2016, 28.02.2016, 31.03.2016. У вказаних актах зазначається наступна інформація: кількість перевезених пасажирів (пасажиро-кілометрів); сума компенсаційних виплат; коефіцієнт по якому визначалась компенсація та інше. Так, сума заборгованості згідно акту звіряння щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автотранспортом та розрахунків за надані послуги станом на 31 березня 2016 року (приміське сполучення) складає 443373,20 грн, а сума заборгованості згідно акту звіряння щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян автотранспортом та розрахунків за надані послуги станом на 31 березня 2016 року (міське сполучення) складає 273836,50 грн., загалом 717209,70грн.

Як вбачається з наданих актів, відповідач підписав акти звіряння без зауважень.

Отже, за січень березень 2016 року перевезень пасажирів пільгової категорії виникла заборгованість в сумі 717209,70 гривень.

Приватне підприємство «Луч» звернулось до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради з претензією №16/3 від 07.11.2016 про сплату 717209,70грн.

Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради надало відповідь на дану претензію №05/22-541 від 03.11.2016, в якій зазначив, що угоди у спрощеній спосіб між ПП «Луч» та Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради не було укладено та не було бюджетних асигнувань, а договори які були укладені між ПП «Луч» та Управлінням соціального захисту населення Лиманської міської ради щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському та приміському автотранспорті від 22.01.2015 №3 та №4 втратили чинність 31.12.2015. Також повідомило, що у 2017 році будуть виділені кошти у сумі 750000,00грн на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян автомобільним транспортом з міського бюджету.

Приватне підприємство «Луч» повторно звернулось до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради з претензією №18/1 від 03.01.2018 про сплату 717209,70грн., оскільки за результатами 2017 року компенсацій за пільговий проїзд окремих категорій громадян ПП «Луч» не було відшкодовано. Відповідач претензію залишив без відповіді.

Несплата відповідачем компенсації витрат за надані послуги автоперевезень на пільговій основі за період з січня 2016 року по березень 2016 року стало підставою звернення позивача з цим позовом до суду.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд не приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги правомірними, такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

У відповідності до ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України "Про автомобільний транспорт" та Законом України "Про транспорт".

За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати, зокрема, права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Приписами статті 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати (ч.1 ст.31 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень (ч.ч.1, 2, 4 ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (ч.2 ст.29 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Норми вказаних Законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов'язку підприємства транспорту надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі - "Порядок").

Згідно п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у місті Лиман є Управління праці та соціального захисту населення Лиманської міської ради, м.Лиман, а відшкодування витрат, понесених внаслідок перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

У відповідності до п. 5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.

Згідно частин 1, 3 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Послуги з перевезення на пільгових умовах позивач надав не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у даній справі в силу закону повинен відшкодувати за рахунок бюджетних коштів позивачу понесені витрати.

Суд вважає, що відсутність між сторонами договору про відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям населення не свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для відшкодування позивачу понесених ним витрат на перевезення пільгової категорії громадян, оскільки чинне законодавство України не передбачає обов'язкового укладення такого договору, а зобов'язання сторін у даній справі виникли безпосередньо із актів цивільного законодавства (частина 3 статті 11 Цивільного кодексу України) і не залежать від їх волевиявлення.

З огляду на зазначене, у спірних правовідносинах відсутність договору між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання, яке передбачене нормами чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного суду від 12 березня 2018 року справа № 904/4671/17, 02 березня 2018 року справа № 904/4666/17.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У листі від 30.06.2011 №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз'яснило, що «...деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Відсутність у Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачених видатків на компенсацію за пільговий проїзд громадян, жодним чином не впливає на зобов'язання суб'єктів правовідносин у сфері надання пільг громадянам.

Заперечення відповідача, що акти звірки не можуть використовуватись як письмова форма визнання боргу не приймаються судом до уваги на підставі наступного.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати, зокрема, акти звірки взаєморозрахунків. В даному випадку додатками до підписаних сторонами актів звірки, складення та підписання яких передбачені Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 є звіти про перевезення вантажів та пасажирів автомобільним транспортом за ОСОБА_3 №51-авто. Вказані звіти підготовлені позивачем відповідно до вимог Інструкції із складання форм державних статистичних спостережень N 2-тр (річна) "Звіт про роботу автотранспорту" та N 51-авто (місячна) "Звіт про перевезення вантажів та пасажирів автомобільним транспортом", яка затверджена Наказом Держкомстату України від 29.09.2003 N19. Отже, позивачем доведений факт заборгованості відповідача перед позивачем з компенсаційних виплат у розмірі 717209,70грн. належними доказами.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

За таких обставин, враховуючи, що послуги з перевезення категорій громадян на пільгових умовах позивачем надавались на виконання імперативних законодавчих приписів та виходячи з того, що відповідач (як уповноважений державою орган) в силу закону має відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач такого відшкодування не здійснив, іншого суду не доведено, сума компенсаційних виплат позивачем доведена, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з компенсаційних виплат у сумі 717209,70грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства Луч, м.Лиман до відповідача: Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради, м.Лиман, за участю третої особи 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Лиманської міської ради Донецької області, м. Лиман, за участю третої особи 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Донецька обласна державна адміністрація в особі Департаменту розвитку базових галузей промисловості, м. Краматорськ про стягнення заборгованості з компенсаційних виплат у розмірі 717209,70грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради (84401, Донецька область, м. Лиман, вул. Лесі Українки, 20-а, ) на користь Приватного підприємства Луч (84406, Донецька обл., м. Лиман, вул. Свободи, 110, ) заборгованість з компенсаційних виплат у розмірі 717209,70грн., судовий збір в сумі 10758,15грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 26.04.2018 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02.05.2018.

Суддя Г.Є. Курило