ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2018 р. м. Київ Справа № 911/160/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гідробудшлях" (м. Київ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альма Груп" (Київська обл., м. Бориспіль), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Собі", Товариство з обмеженою відповідальністю "Акцепт-Плюс" про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - договір про надання правової допомоги б/н від 22.01.2018;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність б/н від 18.04.2018;

від третьої особи-1: ОСОБА_3 - довіреність б/н від 01.10.2017;

від третьої особи-2: ОСОБА_4 - довіреність б/н від 10.04.2018

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гідробудшлях" (далі - позивач) подало до господарського суду позов, в якому просить визнати недійсним укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Альма Груп" (далі - відповідач) договір поставки № 1 від 09.01.2018 товару (піску річкового) та застосувати наслідки його недійсності у вигляді повернення сплачених на його виконання грошових коштів у розмірі 81000,00 грн.

В обгрунтування підстав заявленого позову, позивач вказав, що договір поставки № 1 від 09.01.2018 був укладений між ним та відповідачем під впливом обману з боку останнього, отже керуючись ч. 1 ст. 230 ЦК України такий правочин підлягає визнанню судом недійсним.

Ухвалою від 13.02.2018 господарський суд Київської області прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання на 15.03.2018.

Ухвалою від 15.03.2018 господарський суд відклав підготовче засідання на 12.04.2018, залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Собі" (далі - третя особа-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Акцепт-Плюс" (далі - третя особа-2).

Ухвалою від 12.04.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 26.04.2018.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вказав, що на виконання договору поставки № 1 від 09.01.2018 відповідач продав позивачу пісок, отриманий з розчищення русла річки Десна з 11 по 13 кілометри у Вишгородському районі Київської області. Відповідач гарантував, що пісок набутий ним відповідно до вимог чинного законодавства на підставі договору купівлі-продажу № 020118-П від 02.01.2018 та отриманий в межах здійснення законної господарської діяльності.

Однак, як стало відомо позивачу, пісок, що є предметом договору поставки № 1 від 09.01.2018, був видобутий незаконно і сторона не мала права на його реалізацію.

За твердженнями позивача, інформація про незаконну діяльність третьої особи-1 (ТОВ "Собі") щодо незаконного видобутку корисних копалин у вигляді піску, в подальшому проданого відповідачу, розповсюджена в ЗМІ, а отже товар, який придбав позивач повністю знецінений, що, як наслідок, позбавляє його можливості здійснити використання товару і подальшу його реалізацію.

За таких умов позивач вважає, що договір поставки піску № 1 від 09.01.2018 є недійсним в силу того, що вчинений під впливом обману, і внаслідок його виконання позивачу було заподіяно збитки у розмірі вартості оплаченого товару, який визнаний речовим доказом в межах відкритого кримінального провадження відносно вчинення службовими особами ТОВ "Собі" злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (привласнення майна).

Представник відповідача в засіданні суду проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 07.03.2018 вих. № 608-01/18. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, до спірний договір вчинено під впливом обману.

Також представник відповідача зазначив, що ТОВ "Собі" повідомило ТОВ "Альма Груп", що пісок річковий, який в подальшому був йому реалізований, є результатом виконання робіт з розчистки у відповідності до робочого проекту "Розчищення русла річки Десна з 11 по 13 кілометри у Вишгородському районі Київської області" та проведення робіт з дражування. ТОВ "Альма Груп" виконало свої зобов'язання перед ТОВ "Собі" та сплатило за товар в повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною № 192 від 02.01.2018 та платіжним дорученням № 1 від 24.01.2018. В подальшому між ТОВ "Альма Груп" та ТОВ "Гідробудшлях" було укладено договір поставки № 1 від 09.01.2018.

Представник третьої особи-1 (ТОВ "Собі") в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях від 06.03.2018 вих. № 0603-18/1. Вказав, що підставою набуття відповідачем права власності на товар (пісок), який був предметом договору поставки № 1 від 09.01.2018, є правочин (договір купівлі-продажу № 020118-П від 02.01.2018), укладений між двома суб'єктами господарювання (ТОВ "Собі" та ТОВ "Альма-Груп"), а не діяльність ТОВ "Собі" з розчищення русла річки Десна з 11 по 13 кілометри у Вишгородському районі Київської області, як стверджує позивач. Згодом на підставі договору поставки № 1 від 09.01.2018 відповідач поставив товар позивачу, реалізувавши своє право власника товару шляхом його продажу.

При цьому посилання позивача на незаконну господарську діяльність ТОВ "Собі" з реалізації товару (піску), останнє вважає безпідставним, оскільки здійснює її у відповідності до чинного законодавства та у відкритому кримінальному провадження № 0000543 від 22.09.2017, в якому на даний момент здійснюється досудове розслідування, товариство надало усі підтверджуючі документи щодо законності здійснюваної ним діяльності.

Представник третьої особи-2 (ТОВ "Акцепт-Плюс") в судовому засідання вимоги позивача вважає безпідставними з мотивів, викладених у письмових поясненнях від 05.04.2018 вих. № 17289/Ап. Зокрема вказав, що посилання позивача на незаконність діяльності ТОВ "Собі" необгрунтовані, оскільки станом на даний час підозра у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, жодній особі не пред'явлена, обвинувальний акт не вручений, вирок суду, яким би встановлювалась наявність незаконного видобутку та винність осіб у вчиненні злочину відсутні, тому твердження позивача про обман, на думку ТОВ "Акцепт-Плюс", є такими, що не відповідають дійсності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гідробудшлях" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альма Груп" (постачальник) був укладений договір поставки № 1 (далі - договір), на виконання якого постачальник згідно з видаткової накладної № 1 від 16.01.2018 поставив, а покупець прийняв та на підставі виставленого рахунку № 1 від 23.01.2018 за платіжним дорученням № 15 від 24.01.2018 оплатив пісок річковий у кількості 1000 т за ціною 81000,00 грн.

Як зазначено сторонами у п. 1.5 договору поставки, постачальник є власником товару на підставі договору купівлі-продажу № 020118-П від 02.01.2018.

У п. 1.6 договору поставки встановлено обов'язок постачальника надати покупцю всю відому йому інформацію щодо походження товару. Постачальник гарантував, що товар, який передається у власність покупця, набутий відповідно до вимог чинного законодавства та отриманий в межах здійснення ним законної господарської діяльності; що товар не перебуває в заставі та не обтяжений правами третіх осіб, нікому іншому не проданий, не подарований та не відчужений у інший спосіб.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору поставки №1 від 09.01.2018, відповідачем було замовчено та приховано від позивача інформацію про незаконну господарську діяльність ТОВ "Собі", пов'язану з видобутком піску за наслідками виконання робіт з розчищення русла річки Десна з 11 по 13 кілометри у Вишгородському районі Київської області, в подальшому проданого відповідачу за відплатним правочином купівлі-продажу товару № 020118-П від 02.01.2018.

Оскільки позивач вважає, що на момент укладення договору поставки №1 від 09.01.2018 відповідач знав про незаконне походження піску, проданого йому за оспорюваним правочином, враховуючи, що в межах відкритого кримінального провадження № 0000543 від 22.09.2017 слідством встановлено, що пісок видобувається незаконно і сторона не мала права на його реалізацію, позивач звернувся до суду з позовом про визнання вищевказаного договору недійсним з огляду на положення ст. 230 ЦК України та ст. 208 ГПК України, з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину.

Проаналізувавши вимоги чинного законодавства, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним (ст.ст. 215, 235 ЦК України).

Загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені статтями 215, 216 ЦК України, за якими недійсною визнається угода, що укладена з недодержання в момент її вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Правило, встановлено цією нормою, повинно застосовуватися в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; необхідний обсяг цивільної дієздатності на вчинення правочину; вільне волевиявлення учасника правочину, яке відповідає його внутрішній волі; спрямованість на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (двостороння реституція), а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Двостороння реституція є загальним наслідком недійсності правочину, який настає незалежно від наявності вини сторін правочину у тому, що правочин є недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 13 ГПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд встановив, що в якості підстави для недійсності правочину у даній справі позивач посилається на те, що при укладенні договору поставки №1 від 09.01.2018 відповідач знав про незаконність походження проданого ним товару, чим ввів позивача в оману з метою укладення спірного договору.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, з підстав якої було заявлено позов, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Положення подібного змісту знайшло своє відображення і у п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11, де зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Слід зазначити, що у відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях щодо суті спору, відповідач та треті особи наголошували на законності походження товару, придбаного позивачем.

За для підтвердження вказаних доводів, учасниками процесу було подано до суду копію договору купівлі-продажу № 020118-П від 02.01.2018, який засвідчує, що пісок річковий був придбаний відповідачем у попереднього власника товару - ТОВ "Собі" на законній підставі, згідно з видатковою накладною № 192 від 02.01.2018 - переданий покупцю, а 24.01.2018 ним оплачений (платіжне доручення № 1 від 24.01.2018).

В свою чергу, як зазначено у п. 1.5 договору купівлі-продажу № 020118-П від 02.01.2018, продавець є власником товару на підставі договору поставки № 0806 від 08.06.2015, укладеного з ТОВ "Акцепт-Плюс".

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься примірних договору поставки № 0806 від 08.06.2015, зі змінами внесеними згідно з додаткової угоди № 1 від 19.05.2017. Предметом цього договору поставки є пісок річковий, який покупець мав отримати у власність від постачальника за наслідками проведення ним робіт по розчищенню русла річки Десна від 11 до 13 кілометрів.

Як вбачається з письмових пояснень ТОВ "Акцепт-Плюс", оскільки товариство самостійно не мало технічної можливості виконати розчищувальні роботи, 22.05.2017 між ТОВ "Акцепт-Плюс" (як замовником) та ТОВ "Собі" (як виконавцем) було укладено договір № 2205, згідно з умов якого на підставі проекту, розробленого та погодженого в установленому законодавством порядку, виконавець зобов'язався виконати роботи по розчищенню русла р. Десна з 11 по 13 кілометри в межах Вишгородського району Київської області шляхом підйому земснарядом та навантаження на баржі піщаної сировини, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити якісно виконані виконавцем роботи за ціною, в термін та на умовах цього договору.

В результаті виконання ТОВ "Собі" розчищувальних робіт, утворилася продукція - піщана сировина, яка була продана цьому товариству згідно з видаткової накладної № 130 від 05.10.2017 на підставі укладеного з ТОВ "Акцепт-Плюс" у 2015 році договору поставки піску піщаного № 0806 від 08.06.2015.

Платіжним дорученням № 6238 від 17.11.2017 ТОВ "Собі" перерахувало на рахунок ТОВ "Акцепт-Плюс" сплату за пісок, який в подальшому був перепроданий відповідачу згідно з договором № 020118-П від 02.01.2018, а останнім - передано позивачу на виконання умов договору поставки №1 від 09.01.2018.

Частиною 1 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Суд встановив, що будучи власником піску річкового, придбаного за відплатним правочином у ТОВ "Собі", ТОВ "Альма Груп" реалізувало своє право продажу товару позивачу у справі.

В свою чергу, позивач не надав належних та допустимих доказів тому, що в момент укладення договору поставки №1 від 09.01.2018, відповідач заперечував існування обставин, які могли б перешкодити вчиненню правочину, або замовчував їх існування.

На переконання суду, позивач не довів як наявності умислу в діях відповідача, так і самого факту обману та безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 75 ГПК України).

Обгрунтовуючи заявлені в суді вимоги, позивач, окрім іншого, вказував на відомі йому з єдиного реєстру досудових розслідувань обставини порушення щодо ТОВ "Собі" кримінального провадження № 0000543 від 22.09.2017, відкритого за наслідками встановлення фактів незаконного привласнення на території Вишгородського району Київської області особами товариства майна, що належить державі, а саме корисних копалин у вигляді піску.

Проте наказі кримінальне провадження № 0000543 ще знаходиться на стадії досудового розслідування, обвинувальний висновок не складений, вирок суду, яким би було встановлено протиправність дій осіб ТОВ "Собі" та їх винність у проведенні незаконного видобутку піску відсутній, а отже обставини, на які посилається позивач в підтвердження своїх доводів не є достатніми для висновку про введення його в оману з боку відповідача щодо законності підстав походження піску, проданого ним на підставі укладеного з позивачем договору поставки товару №1 від 09.01.2018.

Навпаки, обгрунтовуючи законність здійснення робіт по розчищенню русла річки Десна від 11 до 13 кілометрів в межах Вишгородського району Київської області, ТОВ "Акцепт-Плюс" було надано суду дозвільні документи, а саме копію проекту "Розчищення ділянки річки Десна з 11 по 13 кілометри у Вишгородському районі Київської області" замовником та власником якого виступило ТОВ "Акцепт-Плюс", яке вбачало соціально-економічну необхідність у здійсненні проектованої діяльності з метою покращення судноплавства по р. Десна, екологічного стану річки та кріплення берегів.

З доданих до справи документів вбачається, що розроблення проекту ТОВ "Акцепт-Плюс" було здійснено з дозволу Вишгородської райдержадміністрації та за технічними умовами, наданими ТОВ "Акцепт-Плюс" на підставі його запиту Дніпровським басейновим управлінням водних ресурсів.

В подальшому проект було подано до ДП "Київський експертно-технічний центр" для проведення експертизи на відповідність проектної документації нормативним актам з питань охорони праці. Відповідно до висновку експертизи 12В № 04-1.6.10-54490 від 14.07.2015 встановлено, що робочий проект "Розчищення ділянки річки Десна з 11 по 13 кілометри у Вишгородському районі Київської області" відповідає вимогам нормативних актів про охорону праці.

14.08.2015 ТОВ "Акцепт-Плюс" щодо робочого проекту було отримано позитивний висновок державної екологічної експертизи.

Рішенням Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 18.08.2015 № 520-37-VI було погоджено розроблену ТОВ "Акцепт-Плюс" проектну документацію щодо розчищення ділянки річки Десна з 11 по 13 кілометри на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

З листів Державної служби геології та надр України від 03.07.2015, Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 31.08.2015, Державного агентства рибного господарства України від 18.11.2015 вбачається, що вони також погодили робочий проект, розроблений на замовлення ТОВ "Акцепт-Плюс".

На виконання листа Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Київській області від 25.11.2015, ТОВ "Акцепт-Плюс" згідно з платіжних доручень № 20 від 29.05.2017, № 37 від 27.09.2017 та № 54 від 05.12.2017 було сплачено 56712,22 грн компенсаційних внесків за збитки, нанесені рибному господарству, а на підставі платіжних доручень № 28 від 15.08.2017, № 50 від 17.11.2017, № 10 від 16.02.2018 проведено оплату за користування надрами.

Враховуючи наявність всіх перелічених вище обставин та відсутність вироку в кримінальній справі, суд не може погодитися з твердженнями позивача про встановлення факту продажу йому товару (піску річкового), який є предметом договору поставки №1 від 09.01.2018, видобуток якого було здійснено незаконним шляхом, оскільки докази зворотнього в матеріалах даної господарської справи відсутні.

З урахуванням наведеного, оскільки судом не встановлено обставин з якими закон пов`язує підстави для недійсності правочину, а саме недоведеність позивачами факту укладення відповідачем спірного договору під впливом обману, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 129, 232, 233, 236 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено: 02.05.2018

Суддя В.М. Антонова