ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"19" квітня 2018 р. Справа № 917/1400/16

Суддя Сіверін В. І.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх. 701 П/1-7) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 29.03.2018 року (повний текст складено 03.04.2018 року), винесену у приміщенні вказаного суду суддею Киричук О.А. за наслідками розгляду заяви ТОВ "Гадячсир" про відстрочення виконання рішення суду у справі № 917/1400/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (Сайпрус) Лімітед - (Almira Holdings (Cyprus) Limited), Республіка Кіпр,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 позивач, ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ «Гадячсир» 15917447,81 долл. США, заборгованості за кредитним договором №06.1-20/124 від 02.04.2013.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року у справі № 917/1400/16 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 15917447 доларів 81 центів США заборгованості по кредиту, 206700 грн. витрат по сплаті судового збору.

У березні 2018 року ТОВ "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області із заявою про відстрочення виконання рішення суду у справі № 917/1400/16.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 29.03.2018 року у задоволенні заяви ТОВ "Гадячсир" про відстрочення виконання рішення у справі № 917/1400/16 відмовлено.

Боржник із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить наведену ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким заяву ТОВ "Гадячсир" про відстрочення виконання рішення у справі № 917/1400/16 задовольнити.

Перевіривши апеляційну скаргу на предмет відповідності її форми та змісту вимогам Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Зазначені вимоги процесуального закону заявником не виконані.

З урахуванням положень підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" та статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", ставка судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду у 2018 році становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб і дорівнює 1762 грн.

За викладеного, надане заявником платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 1600 грн. не є доказом сплати судового збору у встановленому Законом України "Про судовий збір" розмірі.

За таких обставин заявником не виконано вимог 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України щодо подання доказів сплати судового збору, що є підставою для залишення її без руху в порядку статті 174 та у відповідності з приписами частини 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що з урахуванням положень Закону України "Про судовий збір", ставка судового збору за подання апеляційної скарги у даному випадку становить 1762 грн.

За викладеного, апеляційна скарга залишається без руху, а заявникові надається час для усунення вищевказаних недоліків шляхом доплати судового збору у зазначеному розмірі та надання доказів такої сплати на адресу суду.

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа - ОСОБА_1 (Сайпрус) Лімітед - (Almira Holdings (Cyprus) Limited) є іноземною особою, що розташована у Республіці Кіпр, з приводу чого, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 365 ГПК України передбачено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обовязки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 367 ГПК України У разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас слід враховувати, що згаданою нормою закону встановлено саме право суду, а не його обов'язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

Порядок передачі судових та позасудових документів регулюється Конвенцією про вручення судових та позасудових документів у цивільних та комерційних справах 1965 року, яка застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно зі статтею 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Відповідно до статті 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

В свою чергу статтею 10 Конвенції передбачено, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Як вбачається з інформації розміщеної на офіційному сайті Конвенції у мережі Інтернет нотою, датованою 5 січня 1984 року, уряд Кіпру заявив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених статтею 10 Конвенції.

При цьому, в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, за таких обставин, враховуючи можливість застосування статті 10 Конвенції та направлення судових рішень поштою, необхідності застосування порядку передачі судових та позасудових документів, врегульованого статтею 367 ГПК України та статтею 15 Конвенції не вбачається.

Керуючись статтями 74, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, суддя-доповідач

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без руху.

2. Апелянту - усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Роз'яснити, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач Сіверін В. І.