ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2018 р. Справа № 922/2462/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М.,

при секретарі судового засідання Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від апелянта - Швед А.В. - за довіреністю від 19.02.2018 № 3497/9/20-40,

від кредиторів - не з'явились,

ліквідатор - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС Харківській області (493Х),

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.03.2018 у справі №922/2462/17, (суддя Міньковський С.В.), постановлену о 16:05 год. в м. Харкові, повний текст ухвали складено 05.03.2018,

за заявою Головного управління ДФС Харківській області, м. Харків,

до Іноземного підприємства "Калісто", м. Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду від 26.12.2017 Іноземне підприємство "Калісто" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Стук І.М.

До господарського суду Харківської області ліквідатором подано заяву про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури розпорядження майном.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2018 у справі №922/2462/17 заяву арбітражного керуючого про затвердження звіту про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за час виконання обов'язків розпорядника майна задоволено частково. Затверджено звіт про винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна в сумі 22221,07 грн. Затверджено звіт арбітражного керуючого про здійснення та відшкодування витрат, пов'язаних з процедурою розпорядження майном боржника в сумі 1000,00 грн. В решті вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд з огляду на вимоги ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вказує на законодавчо встановлений обов'язок оплати послуг розпорядника майна, порядок призначення виплат, а також мінімальний та максимальний розмір, що здійснюється за рахунок ініціюючого кредитора. З огляду на те, що період виконання арбітражним керуючим обов'язків розпорядника майна становить з 12.09.2017 по 26.12.2017, господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявленої до сплати грошової винагороди в розмірі 22221,07 грн. виключно за рахунок ініціюючого кредитора. Крім того, на підставі дослідження наявних матеріалів справи, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та підтвердження належними доказами вимог розпорядника майна в частині правових підстав для затвердження звіту арбітражного керуючого Стук І.М. про здійснення та відшкодування витрат на суму 1000,00 грн.

Головне управління ДФС Харківській області з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 01.03.2018 у справі №922/2462/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити арбітражному керуючому - ліквідатору Стук І.М. в задоволенні заяви про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення відшкодування витрат за час виконання обов'язків розпорядника майна.

Заявник з посиланням на положення ст.115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вказує на те, що оскільки фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого не створювався, а кошторисом органу Державної податкової служби не передбачені відповідні видатки, сплата грошової винагороди арбітражному керуючому здійснюється за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника. Таким чином, апелянт зазначає про відсутність підстав для примусового стягнення з ініціюючого кредитора грошової винагороди та витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень розпорядника майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор просить апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.03.2018 у справі № 922/2462/17 - без змін.

Обґрунтовуючи свою позицію у справі, ліквідатор вказує, що законодавцем у відповідності до положень ст. 98, 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" чітко визначено джерело оплати грошової винагороди арбітражному керуючому, що виконує у справі про банкрутство повноваження розпорядника майна, а саме, така винагорода здійснюється особою, яка подала заяву про порушення справи про банкрутство (кредитор або боржник), шляхом її авансування. Відповідно, на думку ліквідатора, наявна виключна можливість застосування положень частини п'ятої статті 115 зазначеного Закону у випадку вирішення питання щодо джерела фінансування грошової винагороди розпорядника майна. При цьому, арбітражний керуючий вказує, що нарахування оплати послуг розпорядника майна проведено у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 8 Державного бюджету України на 2017 рік, витрати розпорядника майна підтверджується фіскальними чеками та корінцями про оплату.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та ліквідатора за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою суду Харківської області від 12.09.2017 в підготовчому засіданні порушено провадження у справі про банкрутство Іноземного підприємства "Калісто" за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011) (далі - Закон про банкрутство), введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Стук І.М. та призначено попереднє засідання суду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.12.2017 затверджено реєстр грошових вимог кредиторів на загальну суму 920225601,02 грн., з якої: основний борг: ГУ ДФС у Харківській області - 12835433,00 (третя черга) та 19200 грн. (перша черга); ПАТ "Укрексімбанк" в особі Харківської філії - 821900928,50 грн. (четверта черга) та 3200,00 грн. - судові витрати (перша черга); не конкурсні вимоги (пеня, штрафи): ГУ ДФС у Харківській області - 14442685,84 грн (шоста черга); ПАТ "Укрексімбанк" в особі Харківської філії - 66133808,58 грн (шоста черга).

Постановою Господарського суду Харківської області від 26.12.2017 Іноземне підприємство "Калісто" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Стук І.М.

Часткове задоволення заяви ліквідатора про затвердження звіту арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедури розпорядження майном, з підстав, викладених вище, стало підставою для звернення Головного управління ДФС Харківській області з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів.

Розпорядник майна - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду забезпечує здійснення процедури розпорядження майном. Про призначення розпорядника майна виноситься ухвала. Процедура розпорядження майном боржника вводиться строком на сто п'ятнадцять календарних днів і може бути продовжена господарським судом за вмотивованим клопотанням розпорядника майна, комітету кредиторів або боржника не більше ніж на два місяці.

Повноваження арбітражного керуючого як розпорядника майна припиняються з дня затвердження господарським судом мирової угоди чи призначення керуючого санацією або призначення ліквідатора.

Таким чином, положення законодавства містять певний перелік правових підстав, з яким пов'язаний момент припинення повноважень арбітражного керуючого, як розпорядника майна.

В контексті приписів ч. 1 статті 98 Закону про банкрутство арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Порядок сплати грошової винагороди арбітражного керуючого за час виконання повноважень у справі про банкрутство визначено положеннями статті 115 Закону про банкрутство.

Відповідно до частин 1-3 статті 115 Закону про банкрутство арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати.

Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п'яти мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання ним повноважень.

Таким чином, законодавець визначив мінімальну та максимальну межу грошової винагороди арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), обмеживши максимальний розмір грошової винагороди п'ятьма розмірами мінімальної заробітної плати, навіть за умови, якби розмір середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, перевищував дві мінімальні заробітні плати.

При цьому мінімальний розмір грошової винагороди арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на законодавчому рівні визначений у розмірі двох розмірів мінімальної заробітної плати.

Право вимоги грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень розпорядника майна боржника.

Частиною 7 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів. Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, на зборах комітету кредиторів від 26.12.2017, оформленого протоколом №1, був прийнятий до відома звіт розпорядника майна та прийнято рішення про перехід до ліквідаційної процедури відносно боржника (т.7, а.с. 112).

Таким чином, комітетом кредиторів прийнято звіт розпорядника майна без заперечень, дії чи бездіяльність ліквідатора не оскаржувались кредиторами, при цьому, оплата таких послуг не була здійснена.

Оскільки період виконання повноважень розпорядника майна арбітражного керуючого Стук І.М. становив з 12.09.2017 до 26.12.2017, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення вимог щодо затвердження звіту про винагороду арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі 22221,07 грн., оплату якої здійснити ініціюючим кредитором - Головним управлінням ДФС у Харківський області.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про необхідність відшкодування витрат розпорядника майна в порядку, визначеному в ч. 5 ст. 115 Закону про банкрутство, зокрема, за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна, наявність якого перевищує розмір кредиторських вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство зазначається, зокрема, про призначення розпорядника майна, встановлення розміру оплати його послуг та джерела її сплати.

Частиною 2 статті 115 Закону про банкрутство передбачено, що сплата грошової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна) здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором або боржником) у розмірі, зазначеному у цій частині. Сума авансового платежу вноситься на депозитний рахунок нотаріуса та виплачується арбітражному керуючому (розпоряднику майна) за кожний місяць виконання ним повноважень розпорядника майна.

Отже, в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено джерело оплати грошової винагороди арбітражному керуючому, що виконує у справі про банкрутство повноваження розпорядника майна, а саме, така винагорода здійснюється особою, яка подала заяву про порушення справи про банкрутство (кредитор або боржник), шляхом авансування цієї грошової винагороди.

Згідно вимог ст.16 та ст.115 Закону про банкрутство суд не може відмовити арбітражному керуючому в можливості отримати гарантовану нормами цього Закону грошову винагороду, оскільки таким чином суд примушує арбітражного керуючого виконувати повноваження за відсутності оплати його праці.

Вимоги Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" були реалізовані в ухвалі господарського суду Харківської області від 12.09.2017, якою порушено провадження у справі про банкрутство ІП "Калісто", введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Стук І.М. Цією ж ухвалою місцевий господарський суд встановив розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна ІП "Калісто", у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень, джерелами сплати грошової винагороди розпоряднику майна встановлено авансування ініціюючого кредитора, що вноситься на депозитний рахунок нотаріуса.

Відповідно до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення (рішення, ухвали, постанови), що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зазначена ухвала господарського суду Харківської області від 12.09.2017, якою, зокрема визначено джерело фінансування винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна), у встановленому законом порядку не оскаржувалась та на даний час є чинною.

Доказів перерахування (авансування) ініціюючим кредитором грошових коштів на депозитний рахунок нотаріуса матеріали справи не містять та апелянтом не надано. В матеріалах справи також відсутні докази ведення боржником господарської діяльності, а також докази наявності майна, за рахунок якого можна було б відшкодувати витрати розпоряднику майна.

Крім того, судова колегія відхиляє доводи апелянта, що фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого не створювався, оскільки в силу вимог вищенаведених положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та судового акту господарського суду Харківської області від 12.09.2017, який набрав законної сили, та відповідно, вимоги якого мають бути виконані в беззаперечному порядку, у ініціюючого кредитора виник обов'язок зі сплати грошової винагороди арбітражному керуючому Стук І.М. за період з 17.12.2014 року за період здійснення обов'язків розпорядника майна Іноземного підприємство "Калісто".

Посилання апелянта на статус державної установи та відсутність грошових коштів в кошторисі є безпідставними, оскільки відповідно до приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" оплата послуг арбітражного керуючого розпорядника майна здійснюється у зв'язку з виконанням ним своїх повноважень у справі про банкрутство та виплачується у розмірі, затвердженому господарським судом, який здійснює провадження у такій справі.

Чинне законодавство України не передбачає звільнення зобов'язаної сторони від виконання своїх обов'язків щодо оплати послуг арбітражних керуючих, як і не встановлює залежності від майнового стану кредитора у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо) та від джерел фінансування того чи іншого кредитора (чи є бюджетною установою чи іншим суб'єктом господарювання) для відшкодування оплати послуг арбітражного керуючого - розпорядника майна.

Слід зазначити, що відповідно до Закону "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 Конвенція та Протоколи до неї №1, 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розгляді цих правовідносин (щодо затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражному керуючому, що виникли у межах провадження у справі про банкрутство) може бути застосована п.1 ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції (захист права власності) та практика Європейського суду з прав людини. Діями ініціюючого кредитора державної податкової інспекції, створено неможливість отримати заявником (арбітражним керуючим Стук І.М.) присуджену йому судом грошову винагороду (оплата його послуг) за час виконання обов'язків розпорядника майна відповідно до ухвали господарського суду від 12.09.2017р., яка набрала законної сили, та при наявності погодженого звіту про нарахування та виплату грошової винагороди розпорядника майна. Вказане є нічим іншим як втручання у право заявника (арбітражного керуючого) на мирне володіння майном (зокрема, зважаючи на рішення ЕСПЛ "Бурдов проти Росії" та "Войтенко проти України", які є джерелом права).

Враховуючи встановлені у справі обставини (зокрема те, що ухвалою про порушення провадження у цій справі встановлено розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна та покладено її авансування на ініціюючого кредитора, яким вимоги вказаної ухвали та вимоги ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не виконано, рішення комітету кредиторів про погодження поданого розпорядником майна звіту про нарахування та виплату грошової винагороди), колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для покладення обов'язку щодо сплати грошової винагороди розпорядника майна на ініціюючого кредитора - Головне управління ДФС Харківській області.

Місцевим господарським судом також встановлено часткове підтвердження витрат арбітражного керуючого Стук І.М. під час проведення процедури розпорядження майна на суму 1000,00 грн. на підставі довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М. від 08.12.17 р. за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Як вбачається з матерів справи, на підставі дослідження наявних матеріалів справи місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та підтвердження належними доказами вимоги щодо затвердження наданого звіту арбітражного керуючого Стук І.М. про здійснення та відшкодування витрат на суму 1000,00 грн.

Зважаючи на те, що в зазначеній частині оскаржуваною ухвалою суду не було вирішено питання щодо джерела фінансування витрат арбітражного керуючого під час проведення процедури розпорядження майна, доводи заявника апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для покладення визнаних судом витрат на ініціюючого кредитора виходять за межі розглянутих місцевим господарським судом вимог, є безпідставними.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 79 ГПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Матеріали справи свідчать про те, що приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, надав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв судове рішення відповідно до вимог закону та обставин справи.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час винесення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 01.03.2018 у справі №922/2462/17, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 253, 254, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС Харківській області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.03.2018 у справі №922/2462/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 02.05.2018.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко