ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/6152/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Баранець О.М., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор",

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

(головуючий - Науменко І.М., судді - Кузнецов В.О., Чус О.В.)

від 03.10.2017,

у справі за позовом компанії "Lorley Investments Limited",

до товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Клінса Консалтінг ЛТД (KLINSA CONSULTING LTD),

2) Кліоріс Консалтінг ЛТД (KLIORING CONSULTING LTD)

3) Пеголайн Холдінг ЛТД (PEGOLINE HOLDING LTD),

4) MID PROPERTIES INVESTMENTS LIMITED,

5) товариство з обмеженою відповідальністю компанія з управління активами "Дельта",

6) товариство з обмеженою відповідальністю "Фінтехнології",

7) товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Ессетс Девелопмент Кепітал",

про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників та установчих документів товариства, відновлення становища, яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року компанія "Lorley Invesments Limited" звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства та установчих документів товариства, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017 зупинено провадження у справі № 904/6152/16 до 05.02.2018 через відсутність доказів отримання третіми особами у цій справі, зокрема, Клінса Консалтінг ЛТД (KLINSA CONSULTING LTD), Кліоріс Консалтінг ЛТД (KLIORING CONSULTING LTD), Пеголайн Холдінг ЛТД (PEGOLINE HOLDING LTD), MID PROPERTIES INVESTMENTS LIMITED, місцем реєстрації яких є Республіка Кіпр, ухвали місцевого суду про розгляд цієї справи.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017 скасовано, а справу № 904/6152/16 направлено до місцевого господарського суду для розгляду.

12.12.2017 ТОВ "Амстор" подало касаційну скаргу на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2017, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017 залишити без змін.

Підставами для скасування постанови апеляційного суду відповідач зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції п. 7 ч. 2 ст. 105 ГПК України (в редакції до 15.12.2017); судом апеляційної інстанції порушено основоположний принцип доступу до судочинства, що гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (в контексті забезпечення захисту прав третіх осіб).

У відзиві на касаційну скаргу позивач компанії "Lorley Investments Limited" посилається на те, що в місцевого суду не було підстав для зупинення провадження у цій справі, оскільки ним виконано вимоги Конвенції про вручення за кордон судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах щодо направлення ухвали про відкладення розгляду справи третім особам за кордон і з дати направлення сплинув шестимісячний термін; після 07.05.2017 господарський суд мав право постановити судове рішення за наслідками розгляду позовних вимог компанії "Lorley Investments Limited" та не повинен був втретє відправляти повідомлення про розгляд справи за кордон вказаним третім особам; необґрунтоване зупинення провадження у цій справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Щодо доводів відповідача про те, що апеляційним судом неправильно застосовано п. 7 ч. 2 ст. 105 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), то вони є безпідставними, оскільки оскаржувана постанова була прийнята з дотриманням норм процесуального права і апеляційним судом згідно з ст. 106 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) було обґрунтовано направлено справу до місцевого суду для розгляду.

Недоречним є посилання відповідача на недотримання апеляційним судом принципу доступу до судочинства, що гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (в контексті забезпечення захисту прав третіх осіб), адже відповідач не вказав яким чином апеляційним судом було здійснено порушення цього принципу.

Суд вважає, що постанову суду апеляційної інстанції необхідно залишити в силі з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом, місцем реєстрації третіх осіб, зокрема, Клінса Консалтінг ЛТД (KLINSA CONSULTING LTD), Кліоріс Консалтінг ЛТД (KLIORING CONSULTING LTD), Пеголайн Холдінг ЛТД (PEGOLINE HOLDING LTD), MID PROPERTIES INVESTMENTS LIMITED є Республіка Кіпр.

Статтею 123 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) визначено, що іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховної Радою України.

Відповідно до ст. 125 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас слід враховувати, що згаданою нормою процесуального закону встановлено право суду, а не обов'язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатись до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

Порядок передачі судових та позасудових документів регулюється Конвенцією, яка застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно зі ст. 3 Конвенції орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей. До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

За ст. 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави. З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно. Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави. Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Статтею 10 Конвенції передбачено, якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Конвенції у мережі Інтернет, нотою, датованою 5 січня 1984 року, уряд Кіпру заявив, що не заперечує проти способів передачі документів, передбачених статтею 10 Конвенції.

Отже, беручи до уваги вимоги статті 10 Конвенції, місцевий господарський суд не був обмежений у виборі способу передачі судових документів, що підлягають врученню за кордоном з переліку способів, визначених Конвенцією.

Відповідно до статті 15 Конвенції, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави. Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

З аналізу положень ст. 15 Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі (а не позивачем чи третьою особою), про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту.

Тобто положення Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки саме відповідача, а не будь-якого іншого учасника провадження.

Зупиняючи провадження у справі через відсутність доказів належного повідомлення третіх осіб у цій справі (Клінса Консалтінг ЛТД (KLINSA CONSULTING LTD), Кліоріс Консалтінг ЛТД (KLIORING CONSULTING LTD), Пеголайн Холдінг ЛТД (PEGOLINE HOLDING LTD), MID PROPERTIES INVESTMENTS LIMITED), місцевий господарський суд належним чином не врахував, що на третіх осіб не розповсюджуються положення ст. 15 вказаної Конвенції. Крім того, місцевим судом неодноразово було повідомлено цих третіх осіб про розгляд справи згідно з вимог Конвенції (ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 та від 20.02.2017).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ.

Оскільки місцевий господарський суд безпідставно зупинив провадження у цій справі і таке необґрунтоване зупинення провадження призводить до затягування строків розгляду справи та перебування учасників судового процесу в стані невизначеності, що суперечить вимогам чинного законодавства і свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то апеляційний суд правомірно скасував ухвалу місцевого суду від 14.08.2017 і згідно з вимог ст. 106 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) передав справу на розгляд місцевому суду.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2017 року у справі за № 904/6152/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Баранець

І. Ткач