КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа№ 910/20934/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 23 квітня 2018 року.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (повний текст складено - 27.12.2017)

у справі №910/20934/17 ( суддя Ковтун С.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів ""Львівтрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К"

про стягнення 151 366,44 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" про стягнення 151 366,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності надання послуг за договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 92 923,80 грн. пені, 58 442,64 грн. штрафу, 2 270,50 грн. судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього законом та договором обов'язку, своє зобов'язання щодо надання послуг не виконав, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "К і К" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/20934/17 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт також зазначив, що судом першої інстанції невірно встановлено, що відлік строку для виконання відповідачем робіт за договором розпочався з 06.12.2016 та спливає 04.05.2017, оскільки, на думку відповідача, постановою Київського апеляційного господарського суду у справі №910/2763/17 від 14.09.2017, на яку посилаються позивач та суд першої інстанції, продовжено термін дії договору про надання послуг № від 15.09.2016. Апелянт вказав, що судом першої інстанції порушено ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент винесення рішення. Крім того, позивачем не було надано до суду жодного доказу, що роботи за договором не виконанні.

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві зазначив, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушень. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін. Крім того, зазначив, що рішення у справі №910/2763/17 не продовжило термін дії договору, як вважає апелянт, а встановило факт невиконання обов'язків відповідачем щодо умов спірного договору та зобов'язало останнього виконати ці умови, що свідчить про порушення виконавцем як умов договору так і чинного законодавства. Також позивач вказав, що у разі виконання умов договору, саме відповідач повинен надати суду докази такого виконання. Проте, відповідач не вчинив жодних дій на виконання умов спірного договору, зокрема не прибув на об'єкт, не приступив до надання послуг ні у строк, визначений умовами договору, ні після набрання рішення суду у справі №910/2763/17 законної сили. Більш того, позивач долучив постанову Верховного Суду від 24.01.2018 у справі №910/2763/17, якою касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 залишено без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" у справі №910/20934/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/20934/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 призначено розгляд справи на 14.03.2018 у визначеному складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2018 оголошено перерву у розгляді справи №910/20934/17 до 02.04.2018.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному, судове засідання, призначене на 02.04.2018, не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 розгляд справи №910/20934/17 призначено на 23.04.2018.

Розпорядженням №09.1-08/1056/18 від 23.04.2018 Київського апеляційного господарського суду у зв'язку із перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному з 23.04.2018, відповідно до підпункту 2.3.25. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/20934/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" у справі №910/20934/17 на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у складі: головуючого судді: Майданевича А.Г., суддів Гаврилюка О.М. та Суліма В.В. до провадження.

В судовому засіданні 23.04.2018 представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача, просила у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача, в судовому засіданні 23.04.2018, підтримував доводи викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 по справі №910/20934/17 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва не підлягає зміні чи скасуванню.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 15.09.2016 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (замовник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "К і К" (виконавець) уклали договір на надання послуг № (далі - договір).

Відповідно до умов договору (розділ 1) виконавець зобов'язується за завданням замовника, на свій ризик власними та залученими силами і засобами, матеріалами і механізмами надати, а замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти і оплатити наступні послуги: будування нежитлових будівель (Нове будівництво, реконструкція, капітальний і поточний ремонти) (Капітальний ремонт і реставрація (Ремонт допоміжних будівель УМГ "Львівтрансгаз") (ремонт допоміжних будівель Рівненського ЛВУМГ))", (код 41.00.4 (45453000-7). Склад та обсяги послуг, що доручаються до надання виконавцю, визначені кошторисною документацією, яка є невід'ємною частиною договору та представлена у додатку №2 до цього договору. Якість матеріалів, що використовується виконавцем при наданні послуг, повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам. Виконавець має всі необхідні дозволи, ліцензії, сертифікати для надання послуг, зазначених у п.1.1 цього договору.

Строки надання послуг обумовлені сторонами у п.2.1 договору, згідно з яким виконавець зобов'язується надати послуги протягом 150 календарних днів з дати отримання від замовника дозволу на початок надання послуг.

Ціна договору, порядок оплати наданих послуг визначені в розділі 3 договору, відповідно до п.п.3.1, 3.5 якого за надання послуг, передбачених цим договором, замовник виплачує виконавцю у відповідності до договірної ціни (додаток №1 цього договору), 584 426,40 грн., в т.ч. ПДВ 97 404,40 грн. Виконавець має право достроково надати послуги, а замовник зобов'язується оплатити їх на умовах цього договору.

У п.п. 9.1, 9.2 договору передбачено, що останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Цей договір припиняє свою дію: після закінчення терміну його дії; за згодою сторін; за іншими обставинами, передбаченими чинним законодавством України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі №910/2763/17 первісний позов Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" про зобов'язання виконати умови договору про надання послуг № від 15.09.2016 задоволено повністю. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "К і К" виконати умови договору про надання послуг № від 15.09.2016, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" та Товариством з обмеженою відповідальністю "К і К", а саме: виконати в повному обсязі послуги: Капітальний ремонт і реставрація (Ремонт допоміжних будівель УМГ "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" (Ремонт допоміжних будівель Рівненського ЛВУМГ)) (код 41.00.4 (45453000-7).

Зокрема, у вказаній постанові встановлено, що лист позивача за первісним позовом від 01.12.2016 №6245/13-06 був першим документом, у якому виражено волевиявлення замовника щодо отримання від підрядника результатів робіт (початку здійснення підрядником виконання робіт) за договором. Колегією суддів встановлено, що вказаний лист є дозволом на початок виконання робіт, у зв'язку з чим, з моменту вручення відповідачу за первісним позовом розпочинається відлік встановленого в п.2.1 договору 150-денного строку для виконання робіт.

Враховуючи відсутність доказів вручення відповідачу за первісним позовом вищевказаного листа, а також з огляду на встановлені Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №58, строки (Нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку): у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3), в даному випадку відлік строку для виконання відповідачем робіт за укладеним з позивачем за первісним позовом договором розпочався з 06.12.2016 та спливає 04.05.2017.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язань за договором, у зв'язку з чим позивачем нараховано пеню та штраф за порушення строків надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору підряду, згідно якого в силу вимог ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, пунктом 2.1. договору встановлено, що виконавець зобов'язується надати послуги протягом 150 календарних днів з дати отримання від замовника дозволу на початок надання послуг, а в свою чергу в постанові Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі №910/2763/17 було встановлено, що відлік строку для виконання відповідачем робіт за укладеним з позивачем за первісним позовом договором розпочався з 06.12.2016 та спливає 04.05.2017.

Посилання апелянта на те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі №910/2763/17 не набрала законної сили через касаційне оскарження останнього, є необґрунтованим, оскільки Постановою Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 910/2763/17 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 залишено без змін.

Відповідно до приписів ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що строк виконання відповідачем робіт за договором № від 15.09.2016 розпочався з 06.12.2016 та спливає 04.05.2017.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов договору, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем зобов'язань, щодо порушення яких заявлено позов, настав.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства свій обов'язок за договором № від 15.09.2016 не виконав, докази виконання ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не подано, у зв'язку з чим відповідачем було допущено порушення зобов'язання з своєчасного надання послуг за договором.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що за порушення виконавцем строків виконання зобов'язання за цим договором (здачі в експлуатацію об'єктів тощо), він виплачує замовнику неустойку у розмірі, встановленому абз. 3 п. 2 ст. 231 ГК України, окрім того, за прострочення понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Відповідно до абз. 3 п. 2 статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд зазначає, що чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію щодо можливості одночасного стягнення штрафу та пені у господарських зобов'язаннях викладено також у постановах Вищого господарського суду України від 11.11.2015 у справі №911/2418/15, від 27.10.2015 у справі №924/303/15, від 12.05.2015 у справі №910/9209/13, від 05.02.2015 у справі №910/7041/14, від 30.03.2015 у справі №911/3222/14, від 07.10.2015 у справі №924/218/15.

Таким чином, оскільки відповідач взяте на себе не грошове зобов'язання щодо виконання робіт не виконав, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу, погоджується з ним і вважає його вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 92923,80 грн. за загальний період з 05.05.2017 по 10.10.2017 та штраф у розмірі 58442,64 грн.

Посилання скарги на порушення місцевим судом приписів статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в редакції яка діяла на час прийняття рішення, також визнаються судом безпідставними, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, доказів того, що відповідачем не отримано ухвалу місцевого суду про призначення справи до розгляду, зокрема поштових повернень, матеріали справи не містять, отже ненаправлення відповідачем до суду уповноваженого представника мало виключно суб'єктивний характер.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Тому колегія суддів визнає, що рішення у даній справі є таким, що відповідає приписам процесуального права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 07.07.2016 у справі № 910/21819/15.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на те, що позивачем не було надано до суду доказів невиконання відповідачем робіт за договором, є безпідставне.

Як вже зазначалось вище, постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 у справі №910/2763/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 910/2763/17, було досліджено докази та встановлено всі обставини щодо невиконання умов договору № від 15.09.2016, які відтак мають преюдиціальний характер і не потребують повторного доведення на підставі ст. 75 ГПК України.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача за захистом якого той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 151 366,44 грн. слід задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/20934/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від від 11.12.2017 у справі №910/20934/17 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "К і К" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/20934/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/20934/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20934/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 24.04.2018.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім