ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/712/15-г

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

прокуратури - Збарих С.М.,

позивача - не з'явилися,

відповідачів - Чернова Г.А., Майорова Н.М.,

третьої особи - не з'явилися,

розглянувши у судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали касаційної скарги Заступника прокурора Одеської області

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.2017 (судді: Таран С.В., Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.) та рішення Господарського суду Одеської області від 14.08.2017 (судді: Петров В.С., Малярчук І.А., Щавинська Ю.М.) у справі

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради

до Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленд-Строй",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління культури, національностей, релігій та охорони об'єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації,

про визнання частково незаконним рішення, визнання недійсним договору та витребування майна з незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської обласної ради звернувся з позовом до Одеської міської ради і Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленд-Строй" (далі - ТОВ "Ленд-Строй") про визнання незаконним рішення Одеської міської ради від 05.04.2008 № 2487-V у частині внесення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації у 2008 році, приміщень першого поверху площею 134,5 кв.м по вул. Успенській, 97, у м. Одесі; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 27.11.2008 № 185 (далі - договір від 27.11.2008) нежилих приміщень першого поверху № 501 загальною площею 134,5 кв.м, розташованих по вул. Успенській (вул. Чичеріна), 97, у м. Одесі, укладеного між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради і ТОВ "Ленд-Строй" 27.11.2008; витребування із незаконного володіння ТОВ "Ленд-Строй" спірних нежитлових приміщень на підставі статей 203, 215, 216, 316, 319, 321, 328, 388 Цивільного кодексу України. У позовній заяві прокурор також просив поновити строк позовної давності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні приміщення, які є об'єктами культурної спадщини, вибули із володіння Одеської обласної ради не з її волі, були відчужені Одеською міською радою, яка не мала права (повноважень) розпоряджатися цим майном у порушення інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Одеської області.

У відзиві Одеська міська рада просила відмовити прокурору у позові, посилаючись на те, що вона правомірно розпорядилася спірним майном та зазначаючи, зокрема, що Одеська міська рада з 1991 року користувалася спірним майном і утримувала його, а рішенням Одеської обласної ради від 04.05.2005 № 640-ІV рішення обласної ради від 24.04.2003 № 154-ХХІV "Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада", на яке в обґрунтування позову послався прокурор, скасовано.

05.07.2017 Одеська міська рада звернулася до господарського суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.08.2017 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Мотивуючи судове рішення, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову, втім відмовив у його задоволенні за спливом строку позовної давності.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.2017 рішення Господарського суду Одеської області від 14.08.2017 залишено без змін із тих же підстав, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заступник прокурора Одеської області, не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 14.08.2017 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Підставами для скасування судових рішень у справі прокурор вважає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, зокрема статей 256, 261, 267 Цивільного кодексу України, статей 43, 29, 11128 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017. Прокурор посилається на те, що перебіг строку позовної давності у цьому випадку слід обраховувати з дня відмови Одеській обласній раді у реєстрації права власності на відповідні об'єкти культурної спадщини після винесення Одеським апеляційним адміністративним судом постанови від 17.05.2012 у справі № 2-а-412/10/1522. Також прокурор акцентує, що позовна давність до вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння не застосовується та наголошує на незаконності відчуження Одеською міською радою спірного об'єкта ТОВ "Ленд-Строй", оскільки міська рада не мала повноважень на вчинення таких дій.

Від ТОВ "Ленд-Строй" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить ухвалені у справі судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, посилаючись, зокрема, на те, що Одеська обласна рада - позивач у справі із клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не зверталася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи прокурора є підставою для скасування оскаржуваних у справі судових рішень і передачі справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що судові рішення у справі ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Відповідно до постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" 05.11.1991 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311), якою затвердив перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Господарськими судами попередніх інстанцій було установлено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 Одеською обласною радою народних депутатів прийнято рішення від 25.11.1991 № 266-ХХІ (далі - рішення від 25.11.1991 № 266-ХХІ) "Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області", яким затверджено перелік державного майна, що передається у власність області, міст обласного підпорядкування та районів області згідно з додатками 1-3.

Відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 12.05.1993 № 449-ХХІ "Про заходи охорони та використання нерухомих пам'яток історії і культури в Одеській області" обласна рада прийняла нерухомі пам'ятки історії і культури у комунальну власність області.

Одеською обласною радою 24.04.2003 було прийнято рішення № 154-ХХІV "Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада", у розділі 11 додатку до якого наведено перелік пам'яток культурної спадщини, що належать до спільної власності територіальних громад області.

У пункті 11.1.398 цього переліку зазначено будинок Дородного, 1825 - 1850/ вул. Успенська, 97.

Також суди зазначили, що 22.09.2006 рішенням Одеської обласної ради № 73-V "Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада" затверджено нову редакцію переліку об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада станом на 01.09.2006. При цьому перелік пам'яток культурної спадщини залишено у редакції розділу 11 додатку до рішення обласної ради № 154-ХХІV від 24.04.2003. У цьому переліку значиться колишній будинок Дородного, споруджений у 1825-1850-х роках, розташований по вул. Успенській (вул. Чичеріна), 97, у м. Одесі.

Водночас господарські суди установили, що на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.10.2003 № 590 територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради було видано свідоцтво від 18.02.2004 № 030242 про право власності на нежилі приміщення першого поверху № 501, загальною площею 134,5 кв.м, розташовані по вул. Успенській, 97, у м. Одеса.

Рішенням Одеської міської ради від 05.04.2008 № 2487-V затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2008 році. До цього переліку для викупу орендарем за грошові кошти за № 68 включено приміщення першого поверху площею 134,5 кв.м, розташовані у м. Одесі по вул. Успенській, 97.

У подальшому на підставі зазначеного рішення Одеської міської ради 27.11.2008 між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради - продавцем та ТОВ "Ленд-Строй" - покупцем укладено договір купівлі-продажу № 185, згідно з яким відчужено нежитлові приміщення № 501 загальною площею 134,5 кв.м, розташовані по вул. Успенській (вул. Чичеріна), 97, у м. Одесі.

29.10.2010 проведено державну реєстрацію права власності на зазначене майно за ТОВ "Ленд-Строй" (витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.08.2017 № 94420348).

Статтею 35 Закону України "Про власність", який діяв на час розмежування майна між загальнодержавною власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць, було передбачено, що об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

За змістом частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до абзацу 2 частини 6 статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України.

Інших підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу об'єкта приватизації приватизаційне законодавство не передбачає.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як уже зазначалося, прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Одеської обласної ради про визнання незаконним рішення Одеської міської ради від 05.04.2008 № 2487-V у частині внесення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації у 2008 році, приміщень першого поверху площею 134,5 кв.м по вул. Успенській, 97, у м. Одесі; визнання недійсним договору від 27.11.2008 купівлі-продажу зазначених нежитлових приміщень, укладеного між відповідачами у справі, та витребування спірного майна.

Ухвалюючи судові рішення у справі, господарські суди дійшли висновку про порушення права власності територіальних громад області на спірні нежитлові приміщення, проте відмовили у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. При цьому, як убачається зі змісту оскаржених рішення і постанови, суди виходили із того, що правомірність набуття позивачем права власності на спірне майно підтверджується рішенням Одеської обласної ради народних депутатів № 449-ХХІ від 12.05.1993, рішенням Одеської обласної ради від 24.04.2003 № 154-ХХІV, рішенням Одеської обласної ради від 22.09.2006 № 73-V та обставинами, установленими у справі № 22/401-06-11665А (ухвала Одеського апеляційного господарського суду від 03.05.2007).

Проте такі висновки господарських судів є передчасними через нез'ясування судами усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, з наданням оцінки усім аргументам учасників справи та зібраним у справі доказам.

Здійснюючи судовий розгляд, суди достеменно не дослідили істотних обставин справи щодо змісту речових прав позивача на спірне майно та обставин послідовного набуття і оформлення такого права; не з'ясували і не встановили цивільно-правових підстав набуття як позивачем, так і відповідачем права власності на нежитлові приміщення, які є предметом спору у цій справі.

Посилаючись на рішення Одеської обласної ради від 24.04.2003 № 154-ХХІV на підтвердження підстав набуття у позивача прав на спірне майно, суди залишили поза увагою доводи Одеської міської ради про те, що рішенням Одеської обласної ради від 04.05.2005 № 640-ІV було задоволено протест прокуратури Одеської області та скасовано рішення Одеської обласної ради від 24.04.2003 № 154-ХХІV "Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління яким здійснює обласна рада", згідно з яким будинок Дородного, 1825-1850/ вул. Успенська, 97, у м. Одесі, було включено до переліку об'єктів спільної власності територіальних громад Одеської області. Крім того, рішення Одеської обласної ради від 22.09.2006 № 73-V було прийнято вже після оформлення свідоцтва від 18.02.2004 № 030242 про право власності на спірні нежитлові приміщення першого поверху, виданого на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.10.2003 № 590, яке недійсним у встановленому порядку визнано не було.

На необхідності дослідження цих обставин (а.с. 61-75, 108-117 І т.с.) Одеська міська рада наголошувала упродовж усього розгляду спору, проте ці доводи, всупереч статті 43 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, судами перевірено не було, як і не було зазначено доводів, за якими суди відхилили ті чи інші докази та доводи сторін у справі.

Крім того, господарські суди, формально пославшись на судові рішення у справі № 22/401-06-11665А та преюдиціальність обставин, установлених у них, не звернули уваги на те, що преюдиціальне значення процесуальним законом (стаття 35 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017) надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

У свою чергу, відповідно до частин 4, 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

Водночас господарськими судами при вирішенні спору не досліджено обставин утримання будівлі, в якій розташовано спірне майно (ким, за чий рахунок); вчинення/невчинення позивачем юридично значимих дій щодо виконання рішення Одеської обласної ради від 12.05.1993 №449-XXI шляхом оформлення за позивачем права власності на будівлю по вул. Успенській, 97, у м. Одесі, як пам'ятку історії і культури, у тому числі й станом на час прийняття оспорюваного рішення Одеської міської ради.

Як убачається із матеріалів справи, Одеська міська рада під час розгляду спору наголошувала на тому, що позивачем не надано доказів утримання із 1993 року спірного майна, як і не доведено того, що позивач вчиняв будь-які дії щодо державної реєстрації своїх прав на спірне майно. Втім оцінки і цим доводами суди не надали.

Отже, висновок господарських судів попередніх інстанцій про порушення прав позивача у спірних правовідносинах є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.

Крім того, залишилися поза увагою і доводи прокуратури про те, що положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України не застосовуються, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності в особи титулу власника, та про неврахування судами у зв'язку із цим правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 у справі № 916/2129/15.

Поза тим колегія суддів зазначає про необхідність урахування господарськими судами попередніх інстанцій під час нового розгляду справи і постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 916/2066/15.

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Ураховуючи наведене, висновок господарських судів про відсутність підстав для задоволення позову з підстав пропуску строку позовної давності визнається передчасним, а тому ухвалені у справі судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню, а касаційна скарга - частковому задоволенню.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.11.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 14.08.2017 у справі № 916/712/15-г скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак