РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року Справа № 902/1151/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І. Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кухарівський П.П. - підприємець

Тимчук О.В. - представник за довіреністю від 23.01.2018р.

від відповідача: Богатир С.С. - представник за довіреністю від 27.03.2018р. №02-17-860

розглянувши апеляційну скаргу Немирівської міської ради, м.Немирів Вінницької області

на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 25.01.18р. суддею Колбасовим Ф.Ф. о 11:19 год. у м.Вінниці, повний текст складено 30.01.18р.

у справі № 902/1151/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Кухрівського Павла Петровича, м.Вінниця

до Немирівської міської ради, м.Немирів Вінницької області

про стягнення 110118, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. у справі №902/1151/17 позов Фізичної особи-підприємця Кухрівського Павла Петровича до Немирівської міської ради, м.Немирів Вінницької області про стягнення 110118,00грн. задоволено повністю.

Стягнуто з Немирівської міської ради на користь Фізичної особи-підприємця Кухрівського Павла Петровича 110118,00грн. основного боргу за виконані роботи та 1651,77грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видано наказ.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Немирівська міська рада, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- вказує, що господарський суд Вінницької області, при розгляді справи робить висновок про те, що за своєю правовою природою правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем є правовідносинами підряду та робить хибний висновок про те, що у Немирівської міської ради, як правонаступника Медвежанської сільської ради, виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати виконаних робіт;

- стверджує, що роблячи такий висновок, суд керується загальними нормами Цивільного кодексу України, а саме його ст.626, 629, залишаючи поза увагою норми, які регулюють правовідносини саме з питань виконання зобов'язань в процесі реорганізації та порядку з'явлення та розгляду кредиторських вимог;

- зазначає, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки, нормам цивільного законодавства, щодо правонаступництва та виконання сторонами зобов'язань саме в процесі реорганізації, що мало місце в даному випадку;

- додає, що судом досліджувався факт звернення позивача із претензією, а саме №2 від 20.07.2017р., та в свою чергу суд також залишає поза увагою той факт, що граничний строк звернення з претензією сплинув 16.07.2017р. (шестимісячний термін з дня оприлюднення відомостей про ліквідацію Медвежанської сільської ради шляхом приєднання до Немирівської міської ради);

- вказує, що господарський суд, у своєму рішенні залишає поза увагою норми Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад", яким встановлюються певні особливості при об'єднанні громад, та зокрема порядок виконання бюджетів громад, що об'єднуються;

- зауважує, що суд при розгляді справи не враховує той факт, що Немирівська міська рада та відповідно Медвежанська сільська рада (на день укладення договору) є бюджетними установами, та зобов'язані дотримуватись бюджетного законодавства, а саме Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012р. №309. Так, суд не звертає увагу на той факт, що Медвежанська сільська рада не мала відповідних кошторисних призначень на 2016 рік, а тому не мала правових підстав для укладання договорів на виконання робіт;

- констатує, що судом при винесені оскаржуваного рішення було порушено норми процесуального законодавства, зокрема в частині надання правової оцінки доказам та фактичним даним, що були наведені відповідачем у відзиві. Не наведено мотивів не застосування норм права, на які відповідач посилався у відзиві на позовну заяву, зокрема ст.105, 107 ЦК, норми Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад", Наказу Міністерства фінансів України.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №902/1151/17 у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Миханюк М.В..

Листом №01-23/902/1151/17/984/18 від 27.02.2018р. матеріали справи було витребувано з господарського суду Вінницької області.

15.03.2018р. до Рівненського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/1151/17.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 19.03.2018р. №01-03/220, у зв'язку із перебуванням на лікарняному судді-члена колегії по справі №902/1151/17 - Миханюк М.В. з 19.03.2018р., відповідно до ст.32 Господарського процесуального кодексу України, ст.155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", п.п.18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено заміну судді-члена колегії у справі № 902/1151/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2018р., у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Миханюк М.В., було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.03.2018р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Немирівської міської ради на рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. у справі №902/1151/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Немирівської міської ради на рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. у справі №902/1151/17 та призначено справу №902/1151/17 до розгляду на 17.04.2018р. об 15:30 год..

Представник скаржника в судовому засіданні 17.04.2018р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. у справі №902/1151/17 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач та його представник у письмовому відзиві від 27.03.2018р. на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 17.04.2018р. заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просять суд рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. у справі №902/1151/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення

У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 20.12.2016р. між Фізичною особою - підприємцем Кухрівським Павлом Петровичем (виконавець) та Медвежанською сільською радою (замовник) було укладено договір на виконання будівельних робіт № 43/16 (далі - договір), згідно п.1.1 якого, виконавець прийняв па себе зобов'язання виконати будівельні роботи по капітальному ремонту зовнішнього освітлення вулиць Соборна, Польова, Свободи, Л. Українки в селі Медвежа Немирівського району Вінницької області, а замовник, в свою чергу, зобов'язався прийняти виконані виконавцем роботи та оплатити їх на умовах даного договору (а.с.21-22).

Відповідно до п.2.1. договору за виконання робіт, що відповідають вимогам даного договору, замовник перераховує виконавцю 110118,00грн. без ПДВ.

У відповідності до п.2.3 договору, остаточний розрахунок здійснюється замовником на протязі 5 (п'яти) днів після виконання повного обсягу робіт згідно з умовами даного договору і підписання акту виконаних робіт.

Згідно п.3.1 договору, при завершені будівельних робіт виконавець передає замовнику акт здачі-приймання робіт. Замовник протягом 10 календарних днів з моменту одержання акту здачі-приймання, зобов'язаний направити виконавцю підписаний акт здачі-приймання робіт або мотивовану відмову від приймання робіт.

В п.5.2 договору сторони погодили, що в питаннях, які не врегульовані даним договором, сторони керуються положеннями законодавства, діючого в капітальному будівництві.

Термін дії договору - закінчення 31.12.2016р. (розділ 6 договору).

Договір на виконання будівельних робіт від 20.12.2016р. №43/16 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

На виконання умов договору будівельних робіт від 20.12.2016р. №43/16 Фізичною особою-підприємцем Кухрівським П.П. в грудні 2016 року було здійснено роботи на загальну суму 110118,00грн., про що свідчить акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року за формою КБ-2в, а їх вартість - довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 року за формою КБ-3 (а.с.25-39).

Дата підписання, в акті приймання будівельних робіт зазначена не була, Медвежанська сільська рада оплату виконаних робіт за договором не здійснила.

Водночас, 12.01.2017р. Немирівською міською радою Вінницької області на 1 сесії 1 скликання було прийнято рішення №19 про реорганізацію Медвежанської сільської ради. Пунктом 2 цього рішення визначено, що Немирівська міська рада є правонаступником прав та обов'язків Медвежанської сільської ради з дня набуття повноважень Немирівською міською радою, обраною Немирівською міською об'єднаною територіальною громадою (а.с.63-64).

Згідно відомостей з ЄДРР, Медвежанську сільську раду як юридичну особу було припинено внаслідок реорганізації через приєднання (а.с.65-67).

За вказаних обставин, Фізична особа-підприємець Кухрівський Павло Петрович звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Немирівської міської ради про стягнення 141573,44грн., в т.р. 110118,00грн. основного боргу за виконані роботи, 14665,29грн. пені, 13812,44грн. інфляційних нарахувань, 2977,71грн. - 3% річних (а.с.3-9).

Також із позовною заявою позивачем було подано клопотання від 16.12.2017р. про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши дане клопотання позивача, суд визнав дану справу малозначною і на підставі п.1 ч.2 ст.250 ГПК України, задовольнив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 26.12.2017р. порушено провадження у справі № 902/1151/17 та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

18.01.2018р. від Виконавчого комітету Немирівської міської ради Немирівського району Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву (лист №02-17-119 від 17.01.2018р.) в якому відповідач не визнав позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідно до рішення №19 від 12.01.2017р. 1 сесії 1 скликання Немирівської міської ради "Про реорганізацію Медвежанської сільської ради" було вирішено розпочати реорганізацію юридичної особи - Медвежанської сільської ради шляхом приєднання до Немирівської міської ради. На виконання цього рішення було здійснено ряд заходів щодо державної реєстрації, зокрема 16.01.2017р. подано до державного реєстратора рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті реорганізації, про що 16.01.2017р. державним реєстратором зроблено відповідний запис.

Після проведення усіх необхідних дій щодо реорганізації Медвежанської сільської ради, 27.11.2017р. державним реєстратором внесено запис до Державного реєстру про припинення юридичної особи - Медвежанської сільської ради. Правонаступництво майна, усіх прав та обов'язків Медвежанської сільської ради після її реорганізації шляхом приєднання перейшло до правонаступника - Немирівської міської ради. З моменту оприлюднення відомостей про ліквідацію юридичної особи до 16.07.2017р. до комісії з реорганізації Медвежанської сільської ради не надходило жодних вимог від можливих кредиторів. Відповідно до передавального акту, затвердженого рішенням №86 від 07.03.2017р. 4 (позачергової) сесії 1 скликання Немирівської міської ради дебіторська заборгованість становила 0,00грн., кредиторська заборгованість 0,00грн..

Зокрема, на думку відповідача, через те, що позивач не звертався у встановлені Цивільним кодексом строки щодо кредиторських вимог до Немирівської міської ради, термін виконання зобов'язань щодо оплати послуг за виконані роботи настав до дня набуття повноважень Немирівською об'єднаною територіальною громадою; відсутня будь-яка інформація щодо можливих кредиторів Медвежанської сільської ради згідно передавального акту, затвердженого рішенням №86 від 07.03.2017р. 4 (позачергової) сесії l скликання Немирівської міської ради та інших документів. Тому, на думку відповідача, позовні вимоги Кухрівськоrо Павла Петровича не підлягають задоволенню.

В ході розгляду справи позивачем подано клопотання, за яким останній просив стягнути 110118,00грн. основного боргу та відмовився від позовних вимог про стягнення з відповідача 14665,29грн. пені, 13812,44грн. інфляційних нарахувань, 2977,71грн. - 3% річних.

Клопотання розглянуто та прийнято судом згідно п.2 ч.2 ст.46 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. провадження у справі №902/1151/17 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 14665,29грн. пені, 13812,44грн. інфляційних нарахувань, 2977,71грн. - 3% річних закрито, а тому судом розглянуто остаточні вимоги позивача про стягнення з відповідача 110118,00грн. основного боргу.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду позов задоволено повністю (а.с.85-89).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до приписів ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст.854 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За договором будівельного підряду, підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч.1 ст.875 ЦК України). Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта (ч.2 ст.875 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.882 ЦК України, замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття.

Частина 4 ст.882 ЦК України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як свідчать матеріали справи, за своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та Медвежанською сільською радою та в подальшому - Немирівською міською радою, як її правонаступником, - є правовідносинами підряду, згідно яких у відповідача внаслідок прийняття робіт, виконаних позивачем на підставі договору підряду №43/16 від 20.12.2016р., виник кореспондуючий обов'язок оплатити їх.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.59 ГК України, припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених цим Кодексом, - за рішенням суду; скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта господарювання статусу юридичної особи і є підставою для вилучення його з державного реєстру; суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності; такий запис вноситься після затвердження ліквідаційного балансу відповідно до вимог цього Кодексу.

У відповідності до ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Отже, при припиненні юридичної особи шляхом реорганізації (перетворення), яке має місце в даному випадку, права та обов'язки юридичної особи, що припиняється, не зникають, а переходить до юридичних осіб-правонаступників.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав у відповідача, як правонаступника Медвежанської сільської ради, для ухилення від виконання свого обов'язку стосовно оплати послуг за договором будівельного підряду.

Водночас, обґрунтовуючи свою правову позицію скаржник покликається не те, що судом хибно зроблено висновок по те, що він, будучи в розумінні ч.ч.3, 4 ст.8 Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад", ст.104 ЦК України, що одночасно підтверджується п.2 рішення 1 сесії Немирівської міської ради 1 скликання "Про реорганізацію Медвежанської сільської ради" від 12.01.2017р. №19, копія якого знаходиться в матеріалах справи а.с.63-64) правонаступником Медвежанської сільської ради, не зобов'язаний здійснити оплату позивачеві за виконані ним, на підставі укладеного між позивачем та Медвежанською сільською радою договору на виконання будівельних робіт від 20.12.2016р. №43/16, у повному обсязі роботи на суму 110118,00грн., котрі були прийняті та, як наслідок, не оплачені Медвежанською сільською радою.

Зазначене твердження скаржника спростовується вказаним вище, а також тим, що а ні Закон України "Про добровільне об'єднання територіальних громад", ні норми Цивільного кодексу України не дають права правонаступнику ким є відповідач, не виконувати їх положення, зокрема, в частині виконання невиконаних зобов'язань юридичними особами, що припинилися в результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення. В даному випадку, такою юридичною особою, що припинилася шляхом приєднання до відповідача - Немирівської міської ради, є Медвежанська сільська рада.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що у Немирівської міської ради, як правонаступника Медвежанської сільської ради, виник кореспондуючий обов'язок щодо оплати за виконані позивачем роботи на підставі договору на виконання будівельних робіт від 20.12.2016р. №43/16 на суму 110118,00грн. ґрунтується на засадах верховенства права, є законним, обґрунтованим та таким, що зроблений відповідно до норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із вимогами про оплату виконаних робіт, зокрема відповідно до наявної у матеріалах справи претензії №2 (лист №7 від 20.07.2017р.) та доказів про її направлення, позивач вимагав від відповідача сплатити кошти за виконані роботи, в т.ч. 110118,00грн. основного боргу (а.с.40-43).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Однак, відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

При цьому, скаржник покликається на приписи ч.5 ст.105 ЦК України, якими передбачений строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється та який не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи, а також посилається на ч.1 ст.107 ЦК України де передбачено, що кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов'язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов'язання, або забезпечення виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом та посилається на частину 2 цієї ж статті де передбачено, що після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Також, слід зазначити, що а ні норми Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад", ні норми Цивільного кодексу України, зокрема ст.ст.11, 104-112, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 837, 854, 875, 882, ні норми Господарського кодексу України, зокрема ст.ст.59, 173, 174, 193 318, 321, 323 не позбавляють та не виключають права кредитора (позивача) звернутися з вимогою про виконання зобов'язання до правонаступника юридичної особи-боржника, що припинилася, у тому числі, шляхом звернення за захистом свого порушеного та законного інтересу до суду.

У відповідності до ч.6 ст.8 Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад" реорганізація юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад та їхніх виконавчих комітетів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється без повідомлення про неї органу, що здійснює державну реєстрацію, а також без збирання вимог кредиторів, отримання їхньої згоди.

Таким чином, враховуючи вказану спеціальну норму, при припиненні Медвежанської сільської ради правові підстави для зібрання вимог кредиторів, виключно у зв'язку з її припиненням відсутні, тому посилання скаржника на не вчинення відповідних дій позивачем є необґрунтованими.

З огляду на вище викладене є необґрунтованим і покликання скаржника щодо незаконності ухваленого місцевим господарським судом рішення у зв'язку з тим, що ним залишено поза увагою той факт, що граничний строк звернення з претензією до відповідача сплинув 16.07.2017р., так як сплинуло шість місяців з дня оприлюднення відомостей про ліквідацію Медвежанської сільської ради шляхом приєднання до Немирівської міської ради в той час, як позивач звернувся до відповідача з претензією від 20.07.2017р. №2 оскільки, відповідно до ч.6 ст.8 Закону України "Про добровільне об'єднання територіальних громад" реорганізація юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад та їхніх виконавчих комітетів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється без повідомлення про неї органу, що здійснює державну реєстрацію, а також без збирання вимог кредиторів, отримання їхньої згоди. Водночас, як свідчать матеріали справи, позивач звернувся з претензією не до Медвежанської сільської ради, а до її правонаступника - Немирівського міської ради (відповідача).

При цьому, строк звернення до відповідача щодо невиконаного зобов'язання, в даному випадку, може обмежуватися лише відповідними нормами Цивільного кодексу України, відповідно до ст.257 якого, такий строк складає три роки.

Відносно покликання скаржника на те, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував той факт, що Немирівська міська рада та відповідно Медвежанська сільська рада (на день укладення договору) є бюджетними установами, та зобов'язані дотримуватись бюджетного законодавства, а саме Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012р. №309, а також те, що суд не звернув увагу на той факт, що Медвежанська сільська рада не мала відповідних кошторисних призначень на 2016 рік, а тому не мала правових підстав для укладання договорів на виконання робіт, до уваги колегії не береться, оскільки відсутність бюджетного призначення на фінансування робіт за договором підряду не може бути підставою для звільнення замовника від обов'язку оплати відповідних робіт, оскільки в разі відсутності коштів для оплати замовник був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Враховуючи викладене, а також вимоги ч.1 ст.96, ст.ст.525, 526, 617 ЦК України, ст.193 ГК України, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Крім того, згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006р. №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Кечко проти України" зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З врахуванням наведеного вище, а також дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Вінницької області, що позовні вимоги про стягнення 110118,00грн. основного боргу за виконані підрядні роботи є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. у справі №902/1151/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Немирівської міської ради - без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Немирівської міської ради, м.Немирів Вінницької області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 25.01.2018р. у справі №902/1151/17 - без змін.

2. Справу №902/1151/17 повернути до господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.04.2018р.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.