РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2018Справа № 910/449/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зема Україна" (03110, м. Київ, вул. О.Пироговського, 19, корп.6)

до Державного господарського об'єднання Консорціум "Військово-будівельна індустрія" (03168, м. Київ, вул. Повітрофлотський, 6)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, 6)

про стягнення 237 762,41 грн.

за участю представників

від позивача: Коваль К.О.

від відповідача: Терновський Р.Б.

від третьої особи: Тушницький О.О.

В судовому засіданні 16.04.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕМА УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного господарського об'єднання Консорціум "Військово-будівельна індустрія" про стягнення 237 762,41 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач в порушення умов Додаткової угоди до договору підряду №8/2/16 належним чином не виконав зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт на загальну суму 181 929,41 грн., у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість у загальну розмірі 237 762,41 грн., з яких: 181 929,41 грн. - основний борг, 328,97 - 3% річних, 2 324,00 - інфляційні втрати та 3 180,03 грн. - пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/449/18 та вирішено розглядати її за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 21.02.2018.

Даною ухвалою суд також залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України.

21.02.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов письмовий відзив Державного господарського об'єднання Консорціум "Військово-будівельна індустрія" у якому останній зазначає, що за результатами обстеження постійно діючою інвентаризаційною комісією було встановлено, що покрівля сховища №01-002 взагалі не містить ознак капітального ремонту, а покрівля №01-021 містить лише ознаки часткового ремонту. Крім того, відповідач повідомляє про наявність у позивача заборгованості перед відповідачем у розмірі 54 014,19 грн., що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 24.03.2017.

У судовому засіданні 21.02.2018 суд на місці задовольнив клопотання позивача та оголосив перерву у підготовчому засіданні до 21.03.2018.

27.02.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, що була долучена до матеріалів справи. Так, у наданій відповіді позивач, зокрема, зазначає, що жодних заперечень щодо кількості та якості наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Зема Україна" послуг відповідач не пред'являв, останні виникли у замовника лише після звернення позивача з позовом до суду.

12.03.2018 до господарського суду надійшли письмові пояснення третьої особи, відповідно до яких останній звертає увагу, що Додаткова угода до договору була укладена 06.06.2017 після повного виконання сторонами умов договору №8/2/16 від 11.07.2016, тобто, після закінчення терміну дії останнього. Також третя особа зазначає, що копія договору підряду №8/2/16 від 11.07.2016 надана відповідачем відрізняється від копії договору позивача, що долучений до матеріалів позовної заяви.

У судовому засіданні 21.03.2018 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та оголосити перерву до 16.04.2018.

12.04.2018 до господарського суду надійшли додаткові пояснення по справі та відповідь на пояснення третьої особи, що були долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні, призначеному на 16.04.2018, представник позивача надав оригінал договору підряду № 8/2/6 від 11.07.2016, а представник відповідача в свою чергу додаткову угоду до нього, що були оглянуті та дослідженні судом.

Також, представником відповідача було подано письмовий висновок судового експерта № 2476 від 30.03.2018, що долучений до матеріалів справи.

У судовому засіданні представники сторін зазначили, що не бажають укласти мирову угоду, не мають клопотань про відкладення розгляду справи, призначення судової експертизи чи витребування доказів, ними повідомлено про всі обставини справи, які їм відомі, та надані усі докази, на які вони посилаються у позові та відзиві на позов.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 16.04.2018, за участю представників сторін, з урахуванням положення п. 3 ч. 3 ст. 185 ГПК України було оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті у той же день.

Під час розгляду справи по суті судом було заслухано пояснення представника позивача, який підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, представників відповідача та третьої особи, які заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 липня 2016 року між Державним господарським об'єднанням Консорціум "Військово-будівельна індустрія" (надалі- замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зема Україна" (надалі - підрядник, позивач) укладено договір підряду № 8/2/16 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору підрядник за завданням замовника зобов'язується власними силами та засобами у відповідності до умов даного договору виконати підрядні роботи з ремонту рампи біля складів № 01-0011, № 01-0012, за адресою: вул. Пономарьова, 2, смт. Коцюбинське, Київської області (надалі - «Об'єкт») відповідно до локального кошторису на будівельні роботи по ремонту рампи № 2-1-1 від 11.07.2016 р. з відбитком печатки підрядника (Додаток № 1) (надалі - «Роботи»), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані підрядником роботи.

За умовами договору підрядник зобов'язується якісно та у визначені строки виконувати всі роботи, передбачені договором (п.п. 2.4.1. договору), а замовник в свою чергу прийняти належним чином виконані підрядником роботи та провести розрахунки в порядку, передбаченому даним договором (п.п. 2.2.4).

Згідно з п. 3.1. договору вартість виконання робіт, що передбачені договором, передбачена локальним кошторисом на будівельні роботи по ремонту рампи № 2-1-1 від 11.07.2016 р. з відбитком печатки підрядника, який є додатком до цього договору та який є приблизним, а не твердим. Підписом замовника та відбитком печатки замовника на цьому договорі підтверджується затвердження локального кошторису по ремонту рампи № 2-1-1 від

11.07.2016. У випадку зміни вартості виконання робіт, сторонами укладається додаткова угода до цього договору.

Пунктом 3.2. договору сторони передбачили, що оплата за виконання робіт здійснюється наступним чином:

3.2.1 замовник сплачує підряднику авансовий платіж у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. з урахуванням ПДВ, не пізніше 28 липня 2016 року.

3.2.2 Подальший розрахунок з підрядником за виконані роботи, в т.ч. їх частину/етап,

замовник здійснює протягом 5-ти банківських днів з дня підписання сторонами відповідного (-их) Акту (-ів) виконаних робіт, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок підрядника.

Кінцевий розрахунок за виконані роботи здійснюється на протязі, але не пізніше 5 (п'яти) робочих днів після підписання акту виконаних робіт, який повинен бути підписаний сторонами на протязі, але не пізніше 5 (п'яти) робочих днів з дня отримання такого акту (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору сторони встановили строк виконання робіт - до 11 серпня 2016 року включно.

Підрядник визнає обсяги та вартість виконаних робіт та готує відповідний акт виконаних робіт і подає його для підписання замовнику. Замовник зобов'язаний підписати наданий підрядником акт, що підтверджує виконання робіт, або письмово обґрунтувати причини відмови від його підписання протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня отримання (п. 4.3. договору).

У договорі сторони передбачили, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором ( п. 7.1. договору).

У пункті 8.1. договору сторони також встановили, що роботи, які не передбачені цим договором та необхідність здійснення додаткових витрат оформлюються доповненнями до договору з переглядом строків виконання робіт.

Всі уточнення до цього договору оформляються додатками, а зміни та доповнення - додатковими угодами, що підписуються обома сторонами і є невід'ємними частинами даного договору (п. 10.1. договору).

З доданої позивачем до матеріалів позовної заяви Додаткової угоди до договору підряду № 8/2/16 вбачається, що 06 червня 2017 року сторони укладаючи дану угоду домовились про наступне:

1. Підрядник зобов'язується на об'єкті замовника виконати капітальний ремонт рулонної покрівлі.

2. Види, обсяг та вартість робіт передбачені договірною ціною та кошторисом, що є невід'ємною частиною цієї угоди.

3. Оплата здійснюється повністю після підписання цієї угоди.

4. Належне виконання робіт оформлюється Актом приймання-передачі виконаних робіт (форма ЯКБ-2В) та Довідки про вартість виконаних робіт (форма ЖСБ-3), які підрядник надає замовнику у двох примірниках. Виконання підрядником додаткових обсягів робіт здійснюється на підставі додаткових документів: Дефектний акт (форма №8), Акт приймання- передачі виконаних робіт (форма №КБ-2В) та Довідка про вартість виконаних робіт (форма № КБ-3) підписаними представниками Сторін.

5. У всьому іншому, що не передбачено цією угодою, сторони керуються договором підряду №8/2/16 від 11.07.2016 року.

За твердженням позивача, на виконання умов договору підряду №8/2/16 від 11.07.2016 року відповідачем без жодних зауважень щодо кількості та якості були прийняті та оплачені проведенні позивачем роботи.

При цьому, роботи які були здійсненні позивачем на виконання додаткової угоди до договору, виконання яких підтверджується підписаними сторонами Актами приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2В за липень 2017 та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат на загальну суму 189 929,41 грн., відповідачем в повному обсязі оплачені не були.

Так, згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361 «Картка субконто: Контрагенти: «Консорціум «Військова-будівельна ін6дустрія» за період з 01.06.2017 по 31.12.2017 відповідачем було сплачено лише 3 000,00 грн. від 10.08.2017 та 5 000,00 грн. від 12.10.2017, інша частина виконаних робіт у розмірі 181 929,41 грн. залишена без оплати.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 13.12.2017, у якій просив відповідача сплати заборгованість за договором підряду та додаткової угоди до нього у сумі 181 929,41 грн. шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок позивача протягом трьох днів з моменту отримання даної претензії.

Оскільки претензія відповідача була залишена без відповіді та задоволення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання умов додаткової угоди до договору підряду у розмірі 181 929,41 грн. Крім того, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано до стягнення 3 % у розмірі 328,97 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 324,00 грн. та пеня у розмірі 3 180,03 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що за результатами обстеження постійно діючої інвентаризаційної комісії (акт обстеження покрівель даху сховищ №01-002, №01-021 від 19.02.2018) було встановлено, що покрівля сховища №01-002 не містить ознак капітального ремонту та вкрита шаром моху, що стосується покрівлі сховища № 01-021, то остання містить ознаки часткового ремонту, а саме покрита руберойдом у два шари із порушенням технології для такого виду робіт, внаслідок чого в міжпрошарковій зоні накопичується велика кількість води.

Крім того, для долучення до матеріалів справи відповідачем було надано висновок Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення будівельно-технічної експертизи у справі Господарського суду міста Києва № 910/449/18 у якому встановлено, що фактично виконані будівельні роботи по влаштуванню м'якої покрівля за адресою: Київська обл.., смт. Коцюбинське, вул.. Пономарьова, 2 будівля № 01-002, будівля №01-0212 не відповідають обсягам і видам будівельних робіт, зазначеним в актах приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 року за формою КБ-2в, а також не відповідають вимогам, що пред'являються до влаштування м'якої покрівлі відповідним будівельним нормативам (БДН).

У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначив, що додаткова угода до договору підряду №8/2/16 від 11.07.2016 року порушує публічний порядок, оскільки була укладена виключно, як правочин, що направлений на неправомірне заволодіння грошовими коштами відповідача за попередньою змовою з колишнім керівництвом Консорціума "Військово-будівельна індустрія" та діючого керівництва позивача.

Третя особа у своїх поясненнях також заперечувала проти задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Зема Україна" з огляду на те, що додаткова угода до договору підряду була укладена після повного виконання сторонами умов договору №8/2/16 від 11.07.2016 року, тобто, після закінчення терміну дії останнього. Крім того, надані сторонами договори підряду №8/2/16 від 11.07.2016 не є автентичними, у зв'язку з чим є сумніви щодо законності їх укладення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений між сторонами договір №8/2/16 від 11.07.2016, що був підписаний головою комісії з ліквідації ДГО Консорціум "Військово-будівельна індустрія" О.О. Торгаченко та директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Зема Україна", а також скріплений печатками підприємств, є договором підряду, а тому права та обов'язки сторін визначаються, в тому числі положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як встановлено судом, згідно умов п. 1.1 договору підряду, що був долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, позивач за завданням відповідача зобов'язується власними силами та засобами у відповідності до умов даного договору виконати підрядні роботи з ремонту рампи біля складів № 01-0011, № 01-0012, за адресою: вул. Пономарьова, 2, смт. Коцюбинське, Київської області (надалі - «Об'єкт») відповідно до локального кошторису на будівельні роботи по ремонту рампи № 2-1-1 від 11.07.2016 р. з відбитком печатки підрядника (Додаток № 1) (надалі - «Роботи»), а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити виконані позивачем роботи.

При цьому, згідно з умовами договору підряду №8/2/16 від 11.07.2016, копія якого була долучена відповідачем до відзиву на позов, у пункті п. 1.1. сторони передбачили, що позивач за завданням відповідача зобов'язується власними силами та засобами у відповідності до умов даного договору виконати будівельні та будівельно-ремонтні роботи за адресою: вул.. Пономарьова, 2, смт. Коцюбинське, Київської області, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити виконані позивачем роботи.

Отже, зі змісту частини першої наявних у матеріалах справи договорах підряду, які містять однакову дату укладення 11.07.2016 та номер №8/2/16, зазначено різний предмет договору, а саме: у позивача передбачено виконання підрядних робіт з ремонту рампи біля складів № 01-0011, № 01-0012; у відповідача - виконання будівельних та будівельно-ремонтних робіт.

Крім того, судом прийнято до уваги, що у редакції договору позивача відсутні положення п. 1.3 договору, у якому визначено, що конкретні види та обсяги робіт, строки їх виконання, ціна робіт, розмір та строк оплати авансу у кожному окремому випадку передбачаються додатковими угодами до цього договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У пункті 10.6 договору сторони зазначили, що договір укладено у 2-х автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, один - підряднику, один - замовнику.

Так, при дослідженні автентичності змісту укладеного між сторонами договору підряду №8/2/16 від 11.07.2016, оригінали примірників яких були оглянуті в судовому засіданні та належним чином засвідчені копії якого містяться у матеріалах справи, судом було встановлено, що надані сторонами редакції одного і того ж договору підряду містять різні умови, зокрема, різняться положення в частині предмету договору (п. 1.1., п. 1.3.), вартості виконаних робіт (п. 3.1), розміру та строків сплати авансового платежу (п. 3.2.1), строків виконання робіт (п. 4.1), порядку здачі та приймання робіт (п.п. 4.2, 4.3, 4.4., 4.5), а також строку дії договору (п. 7.1).

Як встановлено судом, 06 червня 2017 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №8/2/16 , за умовами якої позивач зобов'язується на об'єкті відповідача виконати капітальний ремонт рулонної покрівлі. Види, обсяг та вартість робіт передбачені договірною ціною та кошторисом, що є невід'ємною частиною цієї угоди.

Відповідно до п. 3- 4 угоди оплата здійснюється повністю після підписання цієї угоди. Належне виконання робіт оформлюється Актом приймання-передачі виконаних робіт (форма ЯКБ-2В) та Довідки про вартість виконаних робіт (форма ЖСБ-3), які підрядник надає замовнику у двох примірниках. Виконання підрядником додаткових обсягів робіт здійснюється на підставі додаткових документів: Дефектний акт (форма №8), Акт приймання- передачі виконаних робіт (форма №КБ-2В) та Довідка про вартість виконаних робіт (форма № КБ-3) підписаними представниками Сторін.

За доводами позивача, спір у справі виник саме у зв'язку з невиконанням відповідачем умов додаткової угоди до договору підряду, а саме в частині здійснення розрахунків за виконанні позивачем роботи, які згідно Актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2В за липень 2017 та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат були прийняті відповідачем на суму 189 929,41 грн. та частково оплачені на загальну суму 8 000,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи оборотно-сальдова відомість за період з 01.06.2017 по 31.12.2017.

Отже, як стверджував позивач у своїй позовній заяві та зазначав у судовому засіданні, зобов'язання відповідача щодо сплати заборгованості виникли виключно на підставі укладеної додаткової угоди від 11.07.2016, а відтак, посилання відповідача та третьої особи на умови договору підряду, за яким в повній мірі були виконані роботи та розрахунки, не підлягають дослідженню у даній справі.

Суд не погоджується із зазначеними доводами позивача, оскільки укладення додаткової угоди від 11.07.2016 було здійснено саме до Договору підряду №8/2/16 від 11.07.2016 року, в якому було передбачено, що усі уточнення до цього договору оформляються додатками, а зміни та доповнення - додатковими угодами, що підписуються обома сторонами і є невід'ємними частинами даного договору (п. 10.1. договору).

Крім того, у п. 5 додаткової угоди сторони зазначили, що у всьому іншому, що не передбачено цією угодою, сторони керуються договором підряду №8/2/16 від 11.07.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що в договорі підряду №8/2/16 від 11.07.2016, який був долучений позивачем до матеріалів справи, визначено строк виконання робіт до 11 серпня 2016 року включно та строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, приймаючи до уваги існування договору підряду №8/2/16 від 11.07.2016 в різних редакціях, зокрема, щодо предмету договору, вартості та строків виконання робіт, порядку здачі та приймання робіт, строку дії договору, а також враховуючи, що додаткова угода, за доводами позивача укладалась саме до договору №8/2/16 від 11.07.2016, проте не доведено у якій редакції такого договору, що відповідно впливає на факт існування правовідносин між сторонами, та відповідно не доведеності обґрунтованості заявлених вимог щодо стягнення заборгованості у розмірі 181 929,41 грн., яка виникла внаслідок неоплачених робіт за додатковою угодою від 06.06.2017.

Також суд зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи Акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2017 та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2017 на загальну суму 189 929,41 грн., які не містять дати їх підписання, не можуть вважатися належними доказами в розумінні ст.ст. 73,74 ГПК України, оскільки останні не містять жодного посилання на договір №8/2/16 від 11.07.2016 та/або угоду 06.06.2017.

Також наявна в матеріалах справи оборотно-сальдова відомість, в якій відображена інформація щодо здійснених відповідачем платежів у загальному розмірі 8 000,00 грн., не містить жодного посилання, що оплата здійснювалась на підставі договору та/або угоди№8/2/16 від 11.07.2016 та/або угоду 06.06.2017.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином не доведено існування правовідносин між сторонами за угодою від 06.06.2017, виконання робіт позивачем за таким правочином, а відтак позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 181 929,41 грн. задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенні 3% річних, інфляційні втрати та пені, що є похідними вимогами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Крім того, частиною 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Оскільки, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, не заявлено клопотань про витребування доказів чи призначення судової експертизи, суд, на підставі наявних у матеріалах справи доказах та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

В процесі розгляду справи № 910/449/18 судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням позивача та відповідача, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову, надавати додаткові докази та заявляти відповідні клопотання.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Таким чином, судові витрати позивача, які складаються з судового збору у розмірі 3 566,45 грн. та витрат щодо надання правничої допомоги Адвокатським бюро "Сергія Пагера" у розмірі 50 000,00 грн. покладаються на позивача.

Що стосується заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 800, 00 грн. та витрат пов'язаних із проведенням судової експертизи, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як свідчать матеріали справи, з метою належного захисту прав відповідача та надання професійної правничої допомоги в господарському суді, 15.02.2018 між Консорціум "Військово-будівельна індустрія" (замовник) та Адвокатським об'єднанням "Інвікта" (виконавець) був укладений договір про надання правничої допомоги №1090-РТ.

На виконання умов вищезазначеного договору було видано ордер серія №КВ297011 про надання правової допомоги Скрипко Є.В. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 360 від 27.12.2007) та надано опис робіт (надання послуг) на загальну суму 10 800,00 грн.

При цьому, на підтвердження факту надання професійної правничої допомоги на вказану суму не надано належного платіжного документа (квитанція до прибуткового касового ордеру, банківська квитанція, тощо), який би підтверджував понесення таких витрат.

Таким чином, за відсутності доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката та з урахуванням того, що під час розгляду справи жодною із сторін, в тому числі відповідачем, не було доведено обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, вимоги відповідача в частині витрат на послуги адвоката у розмірі 10 800,00 грн. задоволенню не підлягають.

Крім того, суд також відмовляє у задоволенні вимог відповідача щодо відшкодування витрат на проведення експертизи, які не були включені стороною до попереднього розрахунку суми судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.04.2018

Суддя Пукшин Л.Г.