КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа№ 5011-58/14165-2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани»

на рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2016 р.

у справі №5011-58/14165-2012

(головуючий суддя Марченко О.В., судді Бондарчук В.В., Прокопенко Л.В.)

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани»

до Київської міської ради

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація

2) Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»

3) Департамент комунальної власності м. Києва

про визнання недійсним пункту 119 таблиці 2 «Культура і мистецтво» до додатку 10 до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. № 397/6613

ВСТАНОВИВ :

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради про визнання недійсним пункту 119 таблиці 2 «Культура і мистецтво» до додатку 10 до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення КМР від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині включення до переліку об'єктів комунальної власності допоміжних приміщень, площею 289,3 м.кв. будинку АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що актом від 01.10.2006 р. на підставі розпорядження Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації від 01.09.2006 р. №1401 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як житловий комплекс в цілому передано на баланс Об'єднання; рішенням від 27.10.2011 р. допоміжні приміщення площею 289,3 кв.м. житлового будинку АДРЕСА_1 за наявності приватизованих квартир у будинку були включені до об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва як нежилі приміщення; рішенням від 27.10.2011 р. внесені зміни та доповнення до таблиці 2 «Культура і мистецтво» додатку 10 до рішення КМР від 02.12.2010 р. №284/5096, а саме останнє доповнено позицією 119, в якій зазначено нежитлові приміщення загальною площею 289,30 кв.м. будинку АДРЕСА_1. Позивач вважає, що своїми діями КМР порушила право власності власників квартир житлового будинку АДРЕСА_1, набуте ними на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.01.2013 р. залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2015 р. залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.03.2016 р. залучено до участі у справі Департамент комунальної власності м. Києва як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.03.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки позивачем, на якому лежить тягар доказування, не підтверджено документально статус спірних приміщень як допоміжних, а на момент виникнення відносин (прийняття спірного рішення), вказані приміщення перебували у комунальній власності, то підстав для задоволення позовних вимог не вбачається.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2016 р. повністю та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити, а саме визнати недійсним пункт 119 таблиці 2 «Культура і мистецтво» до додатку 10 до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення КМР від 02.12.2010 р. №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині включення до переліку об'єктів комунальної власності допоміжних приміщень площею 289,3 кв.м. будинку АДРЕСА_1.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та прийнято з порушенням норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити. Вважає, що своїми діями КМР порушила право власності власників квартир житлового будинку АДРЕСА_1, набуте на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки спірні приміщення належать до допоміжних приміщень і є власністю власників квартир будинку. Позивачем було долучено до матеріалів справи письмові пояснення.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Судова кореспонденція була направлена сторонам за адресами, що містяться в матеріалах справи та в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників відповідача та третіх осіб, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду по даній справі явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» здійснено за приписами ГПК України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням КМР від 27.12.2001 р. № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» затверджено перелік об'єктів, що входить до комунальної власності територіальної громади, до якого включено житловий будинок АДРЕСА_1.

02.12.2010 р. відповідачем було прийнято рішення № 284/5096, яким припинено чинність додатків 2-12 до рішення КМР від 27.12.2001 р. № 208/1642 та викладено в новій редакції перелік об'єктів, що входить до комунальної власності територіальної громади.

Відповідно до вказаного переліку житловий комплекс по АДРЕСА_1 не належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва.

27.10.2011 р. КМР приймає рішення № 397/6613, яким вносяться зміни до рішення від 02.12.2010 № 284/5096, зокрема: нежитлові приміщення площею 288,3 м.кв. житлового комплексу по АДРЕСА_1 входять до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади.

На думку позивача, вказане рішення відповідача в частині віднесення 288,3 кв.м. нежитлових приміщень до об'єктів комунальної власності порушує права позивача, оскільки спірні приміщення належать до допоміжних приміщень і є власністю власників квартир будинку.

16.12.2005 р. установчими зборами власників квартир будинку АДРЕСА_1 утворено ОСББ (зареєстровано Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 28.03.2006 р. за № 16) та затверджено статут.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції чинній на момент створення Об'єднання), допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

01.10.2006 р. на баланс позивача Житлово-експлуатаційною конторою № 1003 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району в м. Києві було передано житловий комплекс будинку АДРЕСА_1, що підтверджується актом від 29.09.2006 р. № б/н.

У п. 2 вказаного акта зазначено відомості про площу будинку, і зокрема, вказано, що на площі 427,8 кв.м. розміщені нежитлові вбудовані приміщення (офіси, контори, художні майстерні), 289,3 м.кв. які й було включено до переліку об'єктів комунальної власності спірним рішенням.

Позивач наголошує, що спірні приміщення є саме допоміжними та не можуть бути власністю територіальної громади міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення від 30.08.1971 р. № 1431 виконкому Київської міської ради депутатів трудящих «Про хід відселення мешканців з підвалів в Московському, Залізничному і Шевченківському районах», спірним приміщенням було надано статус нежитлових для використання під склади, службові приміщення, тощо.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, до прийняття вказаного рішення, приміщення, які, на думку позивача, є допоміжними, використовувалися як жилі і по суті були квартирами.

Відповідно до письмових пояснень Департаменту комунальної власності м. Києва, які містяться в матеріалах справи (а.с.240-243 т. 2), проект оскаржуваного рішення був розроблений на підставі звернень Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, за інформацією якої житловий будинок на АДРЕСА_1 загальною площею 2352,3 кв.м, у тому числі вбудовані нежитлові приміщення площею 466,4 кв.м, належав до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва згідно рішення Київської міської ради від 27.12.2001 р. № 208/642 «Про формування комунальної власності територіальної громади районів міста Києва».

Відповідно до п. 2.2 рішення КМР від 15.12.2011 р. № 844/7080 «Про впорядкування прийняття до комунальної власності житлового фонду, гуртожитків, інженерних мереж та об'єктів соціальної інфраструктури», передача житлового комплексу або його частини, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, з балансу суб'єкта господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва, на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку здійснюється за винятком нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Так, при здійсненні Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією заходів з підготовки уточненого переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, віднесених до сфери її управління, було встановлено, що в ряді випадків нежитлові приміщення комунальної власності, які передано на баланси об'єднань співвласників багатоквартирних будинків, помилково не включено до переліку об'єктів права комунальної власності (переліки об'єктів комунальної власності складались відповідно до даних бухгалтерського обліку комунальних підприємств).

При цьому, до спірного майна входять приміщення підвалу будинку, які на час прийняття спірного рішення перебували в орендному користуванні, а саме:

- приміщення площею 81,5 кв.м перебували в оренді Головного управління статистики у м. Києві згідно з договором оренди від 01.06.2010 р. № 533/2. Відповідно до технічної документації до складу вказаних приміщень входять приміщення №№ 1-8 групи приміщень № 31 площею 70,3 кв.м, які згідно первісного призначення були житловою квартирою, а також прилеглим приміщенням площею 11,4 кв.м;

- приміщення площею 53,4 кв.м перебували в оренді фізкультурно-спортивної громадської організації «Київська обласна федерація футболу» згідно договору оренди від 22.04.2010 р. № 497/2. Відповідно до поверхового плану до складу вказаних приміщень входять приміщення №№ 1-8 групи приміщень № 45, які згідно з первісним призначенням були житловою квартирою;

- приміщення площею 57,1 кв.м перебували в оренді члена КОНСХУ ОСОБА_1 під художню майстерню згідно договору оренди від 15.10.2009 р. № 310/2. Відповідно до поверхового плану до складу вказаних приміщень входять приміщення №№1-6 групи приміщень № 46, які згідно з первісним призначенням були житловою квартирою;

- приміщення площею 97,3 кв.м перебували в оренді ТОВ «Перше київське видавництво» (редакція газети «Вечірній Київ») згідно договору оренди від 05.07.2010 р. № 587/2. Відповідно до поверхового плану до складу даних приміщень входять приміщення №№ 1-9 групи приміщень № 63, які були призначені для культурно-просвітницької роботи з населенням.

Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією були направлені пропозиції щодо внесення відповідних змін до рішення КМР від 02.12.2010 р. № 284/5096 стосовно включення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, зокрема, спірного майна.

Позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що спірні приміщення є саме допоміжними.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на акт від 04.12.2015 р. № 189/49, в якому провідний інженер КП «Київжитлоексплуатація» зазначав, що нежитлові приміщення № 31, № 46, № 63 є допоміжними. Однак колегія суддів оцінює вказані посилання критично з огляду на те, що провідний інженер КП «Київжитлоексплуатація» не є уповноваженим суб'єктом, наділеним повноваженнями щодо визначення правового статусу (ідентифікації) спірних приміщень.

Щодо тверджень про передачу спірних приміщень на баланс позивача, то слід зазначити, що при передачі будинку на баланс відбувається передача будинку від одного балансоутримувача до іншого, але зміна власника не відбувається.

Крім того, перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) не є беззаперечною ознакою його права власності, а сам баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку та не визначає правового статусу (належності) певного майна на відповідному речовому праві.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

05.11.1991 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №311, пунктом 1 якої встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Також зазначеною Постановою затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Згідно підрозділу «Житлове господарство» розділу II вказаного переліку до комунальної власності міста Києва передано житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

На виконання Постанови було прийнято рішення Київською міською радою народних депутатів від 13.01.1992 р. № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» (далі - Рішення № 26), відповідно до якого спірне майно віднесено до комунальної власності територіальної громади міста Києва, що передається у власність Шевченківського району.

Таким чином, територіальна громада міста Києва набула право комунальної власності на спірне майно, а, відповідач, як власник спірних нежитлових приміщень, вправі розпоряджатися ними, у тому числі й шляхом винесення щодо них спірного рішення, здачу в оренду тощо.

Позивачем документально не підтверджено статус спірних приміщень як допоміжних, а на момент виникнення відносин (прийняття спірного рішення), вказані приміщення перебували у комунальній власності.

Разом із тим колегія зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію фактом їх виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

У контексті розгляду справи, що розглядається, колегією встановлено, що на виконання рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення КМР від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», під час розгляду справи у суді відповідачем у справі було зареєстроване право власності (форма власності - комунальна) на відповідні групи нежитлових приміщень, загальною площею 283,3 кв.м. (а.с. 141, т. 3).

Отже, вказане рішення відповідача, в частині, що стосується прав та обов'язків учасників справи, що розглядається, є ненормативним актом органу місцевого самоврядування та вичерпав свою дію внаслідок його виконання. У зв'язку із чим його подальше скасування в частині заявлених позовних вимог не породжує жодних правових наслідків для власника майна - Територіальної громади м. Києва в особі КМР, оскільки в останньої під час розгляду справи в суді вже виникло право власності на майно й це право ґрунтується на відповідних документах, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Тобто підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства і визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв'язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Разом із тим за змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як убачається з підстав заявленого позову та доводів апеляційної скарги позивача, останній фактично оспорює правомірність набуття відповідачем речових прав на об'єкти нерухомого майна, що перебувають на балансовому обліку позивача, тобто має місце спір про право власності між ОСББ «Київські каштани» та Київською міською радою.

Окрім цього колегія вбачає, що рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення КМР від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині включення до переліку об'єктів комунальної власності допоміжних приміщень, площею 289,3 м.кв. будинку АДРЕСА_1, - вичерпало свою дію в частині, що стосується оформлення відповідних речових прав внаслідок їх виконання на час розгляду справи в суді відповідними учасниками правовідносин. Скасування таких актів (або скасування в частині) не породжує правових наслідків для особи, яка вважає себе власником певного майна, оскільки захист порушеного права у разі спору про право власності на майно має вирішуватися за нормами цивільного (господарського) законодавства в окремому позовному провадженні.

Тобто обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання недійсним пункту 119 таблиці 2 «Культура і мистецтво» до додатку 10 до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення КМР від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині включення до переліку об'єктів комунальної власності допоміжних приміщень площею 289,3 м.кв. будинку АДРЕСА_1 не забезпечує реального захисту права позивача, який вважає себе власником останнього, тобто в будь-якому випадку не призведе до поновлення прав позивача, які він вважає порушеними внаслідок прийняття спірного рішення. Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 9.11.2016 р. у справі №916/654/15-г.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з нормами ст.20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, по захист якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Колегія також враховує положення ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Окрім цього, розглядаючи заявлені вимоги про визнання недійсним пункту 119 таблиці 2 «Культура і мистецтво» до додатку 10 до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення КМР від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині включення до переліку об'єктів комунальної власності допоміжних приміщень, площею 289,3 м.кв. будинку АДРЕСА_1 з підстав, наведених у позовній заяві, суд апеляційної інстанції враховує характер спірних правовідносин та зазначає, що розгляд заявлених позовних вимог не впливає на легітимність наявних у сторін на час розгляду справи прав на об'єкти нерухомого майна, про якій йдеться у позові.

При цьому, як встановлено колегією, станом на момент звернення з позовом до суду, документи про право власності на відповідне майно, як цього вимагає ст.182 ЦК України у сторін цього спору були відсутні.

З долученого до матеріалів справи технічного паспорту на спірні приміщення, на підставі якого та разом з іншими необхідними документами було здійснено першу реєстрацію прав (а.с. 141, т. 3), вбачається, що цільове призначення та правовий статус останніх визначено як нежитлові приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (а.с. 145-149, т. 2). Окрім цього згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Отже висунута позивачем позовна вимога зводиться до спору про право власності між позивачем та відповідачем, та не є спором між позивачем та відповідачем щодо повноважень останнього при прийнятті ним рішення щодо передачі відповідних об'єктів нерухомого майна до комунальної власності м. Києва.

З метою роз'яснення питань, що потребують спеціальних знань господарським судом міста Києва було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання:

- яке функціональне призначення підвальних приміщень площею 289,3 кв.м. будинку АДРЕСА_1 ?;

- чи належать вказані підвальні приміщення будинку до нежитлових (допоміжних) ?

10.02.2016 р. судом отримано від КНДІСЕ матеріали справи з повідомленням від 04.02.2016 р. №8443/15-43, в якому зазначено, що у зв'язку з невиконанням сторонами вимог судових експертів щодо забезпечення доступу до об'єкта дослідження та неоплатою проведення експертизи експерти повідомляють про неможливість надання висновку.

В ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, Київським апеляційним господарським судом у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання:

- чи відносяться підвальні приміщення багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі спірні приміщення загальною площею 289,3 кв.м., до допоміжних приміщень цього житлового будинку ?

- чи розташовані в підвальних приміщеннях багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі в спірних приміщеннях загальною площею 289,3 кв.м, інженерні комунікації та технічні пристрої, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, які необхідні для обслуговування вищерозташованих поверхів даного будинку, для забезпечення безпечної експлуатації, побутового обслуговування мешканців будинку, забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир житлового будинку АДРЕСА_1, які забезпечують обслуговування більше однієї квартири і без яких неможлива експлуатація домоволодіння в цілому ?

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 02.03.2018 р. №11283/16-43, зокрема, по першому питанню встановлено, що окремі приміщення (кімнати), які розташовані нижче першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1 та відносяться до складу спірних приміщень загальною площею 283,3 кв.м. (289,3 кв.м), в яких прокладені трубопроводи і змонтовані прибори системи опалення, є допоміжними приміщеннями будинку. А також, допоміжним є окреме приміщення розташоване нижче першого поверху з окремим входом з боку двору (див. фото 18, 19 у висновку від 30.04.2014 р. за №4932/13-43 судової будівельно-технічної експертизи) в якому змонтований вузол керування теплової енергії системи опалення житлового будинку по АДРЕСА_1. Оскільки в приміщеннях (кімнатах) груп №№31, 45, 46 63, розташованих нижче першого поверху житлового будинку АДРЕСА_1, які були представлені для проведення огляду установлених: технічних пристроїв, механічного, електричного, санітарно-технічного та іншого обладнання, прокладених мереж інженерних комунікацій з установленою на них запірно-розподільчою арматурою, які необхідні для забезпечення експлуатації та обслуговування квартир мешканців будинку, на час проведення обстеження не спостерігається, вказані приміщення (кімнати) не відносяться до допоміжних. Поверховий план приміщень (кімнат) міститься в матеріалах справи. По другому питанню експерт зазначив, що інженерні комунікації, технічні пристрої, механічне, електричне та інше обладнання (окрім обладнання системою опалення) в приміщеннях, розташованих нижче першого поверху у житловому будинку АДРЕСА_1, відносяться до складу спірних приміщень загальною площею 283,3 кв.м (289,3 кв.м), які необхідні для: обслуговування вищерозташованих поверхів даного будинку; забезпечення безпечної експлуатації; побутового обслуговування мешканців будинку; забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації однієї квартири і більше у будинку, за результатами обстеження експертом не встановлено. Обстеження інших приміщень, розташованих нижче першого поверх будинку не проводилось, оскільки доступ до них експерту не забезпечено.

Крім того, на вимогу позивача, в судове засідання було викликано судового експерта, яким було складено експертний висновок для надання роз'яснень.

В судовому засіданні 16.04.2018 р. був присутній судовий експерт, яким надано необхідні роз'яснення щодо складеного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об'єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання.

Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати:

- чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

З аналізу висновку експерта, а також з його роз'яснень у судовому засіданні колегія суддів не може дійти беззаперечного висновку про те, що спірні приміщення є допоміжними, оскільки експертом не надано вичерпних та однозначних відповідей на поставлені питання. Крім того, з висновку вбачається, що експерту не було забезпечено доступ до всіх приміщень будинку.

Щодо наявного в матеріалах справи висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30.04.2014 р. №4392/13-43 із зазначенням, зокрема, про неможливість визначення функціонального призначення спірних приміщень (а.с. 232, т. 1), колегія суддів вбачає, що викладені у ній висновки є аналогічними до висновків експертизи, проведеної під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції і не дають вичерпних відповідей на поставлені питання.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів оцінює зазначений висновок експерта критично та розглядає його, як один з доказів в сукупності всіх інших доказів наявних у матеріалах справи.

Щодо посилань позивача на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2011 р. по справі №2-4686/11, то колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі виступав третьою особою щодо якої не встановлювались обставини про право власності на приміщення, які знаходяться у будинку АДРЕСА_1. Крім того, вказаним рішенням позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння були залишені без задоволення. Крім того відповідно до ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання недійсним пункту 119 таблиці 2 «Культура і мистецтво» до додатку 10 до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 р. №397/6613 «Про внесення змін та доповнень до рішення КМР від 02.12.2010 №284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» в частині включення до переліку об'єктів комунальної власності допоміжних приміщень площею 289,3 м.кв. будинку АДРЕСА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та прийнято з порушенням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2016 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Київські каштани» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2016 р. у справі №5011-58/14165-2012 залишити без змін.

Справу №5011-58/14165-2012 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Б.О. Ткаченко

А.І. Мартюк