РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2018Справа № 910/2528/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/2528/18

за позовом публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до державного підприємства "Вугілля України"

про стягнення 14 885,16 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "Вугілля України" про стягнення 14885,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором поставки вугілля № 111/2 від 19.12.2013р. позивачу було завдано збитків на суму 14 885, 16 грн., пов'язаних з усуненням порушень нерівномірного завантаження вагону № 63872212, що підтверджується актом загальної форми № 50 від 22.04.2014р., складеного працівниками залізничної станції "Дебальцеве Сортувальна".

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк до 06.04.2018р.

Відповідач ухвалу суду від 07.03.2018р. про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 16.03.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, залученого до матеріалів справи.

02.04.2018р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до винесення рішення щодо апеляційної скарги державного підприємства "Вугілля України" у справі №910/12918/15.

Відповідно до ст.48 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, передбачені у ст.252 ГПК України, відповідно до якої, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд може відкласти розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання

На підставі викладеного, судом відмовлено у клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки з правової конструкції статті 252 ГПК України вбачається, що суд може відкласти розгляд справи в порядку спрощеного провадження за клопотанням сторони лише за умови проведення судового засідання та з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання. В даному випадку, судове засідання не проводиться, а відповідач посилається на інші обставини для відкладення, які не відповідають вказаним правовим положенням.

Станом на 24.04.2018р. не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також не отримано від відповідача відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013р. між публічним акціонерним товариством "Центренерго" (покупець) та державним підприємством "Вугілля України" (постачальник) був укладений договір поставки вугілля № 111/2 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник поставить (передасть) у власність покупця вугільну продукцію (далі-вугілля) в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в цьому договорі.

Загальна сума даного договору становить 3 264 000 000,00 грн. (п. 1.2 договору).

Строк (термін) поставки вугілля з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. включно. Місце поставки вугілля: залізнична станція вантажоотримувача - ТЕС ПАТ "Центренерго" (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору, вугілля постачається рівномірно протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих напіввагонах (далі - вагонах) вантажною швидкістю на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2000р., які застосовуються із врахуванням особливостей, пов'язаних з умовами цього договору та його внутрішньодержавним характером.

Згідно з п. 3.1.2 договору, постачальник зобов'язаний завантажувати вугілля рівномірно однорідним шаром по всій глибині в справні, очищені від залишків попереднього вантажу, сміття, тощо, вагони, без перевищення їх вантажопідйомності.

Пунктом 3.1.4 договору визначено, що постачальник зобов'язаний завантажувати вугілля у напіввагони з дотриманням технічних умов навантаження і кріплення вантажів, без розладу навантаження (зсуву, перекосу вантажу, нерівномірного завантаження вантажу на візки), без порушення рівномірного розміщення однорідного вантажу у напіввагоні.

Згідно з п. 3.2.3 договору, постачальник має право доручити виконання зобов'язань по поставці вугілля за договором третій особі - вугледобувному підприємству.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що на взаємовідносини сторін по прийманню вугілля, якщо інше прямо не передбачене цим договором, розповсюджуються вимоги, зокрема, Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 р. № 457 та нормативно-правових актів, виданих відповідно до Статуту залізниць України.

Відповідно до п. 7.6 договору, постачальник повністю відшкодовує всі збитки покупця, пов'язані з оплатою залізниці коштів за нерівномірне завантаження вантажовідправником на піввагону вугіллям (нерівномірне завантаження візків), завантаження вантажовідправником напіввагону понад його вантажопідйомність, недовантаження вантажу або іншого порушення технічних умов навантаження і кріплення вантажів, а саме: штрафи, пеню; плату за перевантаження надлишку вугілля в окремий напіввагон; плату перевезення надлишку вугілля в окремому напіввагоні; плату за користування вагонами та контейнерами; плату за зберігання вантажу; плату за маневрові роботи; плату за зважування; плату за перевантаження; плату за надіслання телеграм; плату за роботу МЧ; та інші.

Відповідно до п. 7.8 договору, підставами для матеріальної відповідальності постачальника також можуть бути складені залізничними станціями акти загальної форми та/або комерційні акти, у тому числі акт загальної форми, складений покупцем, як одержувачем вантажу, за участю представника залізниці, відповідно до п. 13 Правил перевезення вантажів, які змерзаються, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

На виконання договору поставки у квітні 2014 р. вантажовідправник - Приватне акціонерне товариство "Янівскьке" направило на станцію Трипілля-Дніпровське для одержувача - Трипільської ТЕС ПрАТ "Центренерго" вагони з вугіллям, серед яких був вагон № 63872212, що підтверджується залізничною накладною № 52146594.

При зважуванні на тензометричних вагах вагону №63872212 на залізничній станції «Дебальцеве Сортувальне» було виявлено нерівномірне завантаження вагону вантажем, чим порушено п.3 Технічних умов, п.4, п.20 Правил приймання вантажів до перевезення, про що складено акт загальної форми №50 від 22.04.2014р.

Відповідно до вказаного акту, надлишок вугілля у кількості 5 600 кг був перевантажений з вагону № 63872212 (залізнична основна № 52146594) у вагон № 60624905 (досилочна накладна № 52609401).

На підставі вказаного акту ДТГО "Південно-Західна залізниця" стягнуло з одержувача вантажу - Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" кошти у розмірі 14 885,16 грн. за перевантаження та перевезення надлишку вантажу, що підтверджується накопичувальною карткою № 25040137 від 25.04.2014р. та переліками Тех-ПД № 2504 від 25.04.2014р., № 2804 від 28.04.2014р.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 30 Статуту залізниць України, завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них, здійснюється відправниками та одержувачами.

Згідно з ст. 32 Статуту залізниць України, вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера).

Статтею 37 Статуту залізниць України передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником.

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 344 від 21.11.2000 року передбачено, що загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в накладній. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобов'язаний зазначити в накладній.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334 (далі - Правила складання актів) акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

При цьому обов'язкова участь вантажовласника у всіх випадках у складанні та підписанні акта загальної форми чинним законодавством не передбачена.

Отже, підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми та/або комерційний акт, складений у випадках передбачених ст. 129 Статуту залізниць України.

Поданий позивачем на підтвердження своїх вимог акт загальної форми №50 від 22.04.2014р. містить номер вагонів та номери накладних, за якими вони були відправлені. Даний акт зазначений також у накопичувальних картках як підстава додаткових нарахувань, проведених залізницею при доставці вагону.

Відповідно до п. 7.9 договору, у випадках доручення постачальником виконання зобов'язань по даному договору третім особам, постачальник несе повну матеріальну відповідальність перед покупцем за всі дії та/або бездіяльність та/або порушення таких третіх осіб.

Згідно з пунктом 7.10 договору, у випадку списання залізницею призначення з покупця нарахованої суми за надання останньому додаткових послуг, що виникли під час перевезення вантажу за даним договором постачальник в обов'язковому порядку відшкодовує покупцю розмір такої списаної суми згідно підтверджуючих документів.

Як передбачено п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому, до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що з одержувача вантажу - Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" було стягнуто кошти за додаткові послуги за перевантаження надлишку вугілля з вагону, що підтверджується накопичувальною карткою № 25040137 від 25.04.2014р. та переліками Тех-ПД № 2504 від 25.04.2014р., № 2804 від 28.04.2014р. Вказані послуги позивач не замовляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України), тобто, настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, пов'язане з наявністю складу правопорушення, що включає в себе: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, вину. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, при виконанні договору поставки вугілля № 111/2 від 19.12.2013р. додаткові витрати Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" у розмірі 14 885,16 грн. були утримані залізницею через неналежне виконання відповідачем - ДП "Вугілля України" своїх зобов'язань за договором № 111/2 від 19.12.2013 р., у зв'язку з чим позивачу завдано збитки на вказану суму.

Як вже зазначалось, пунктами 7.6, 7.9 договору передбачено, що у випадках доручення постачальником виконання зобов'язань по даному договору третім особам, постачальник несе повну матеріальну відповідальність перед покупцем за всі дії та/або бездіяльність та/або порушення таких третіх осіб та повністю відшкодовує всі збитки покупця, пов'язані з оплатою залізниці коштів за нерівномірне завантаження вантажовідправником напіввагону вугіллям.

Таким чином, саме ДП "Вугілля України" несе всі ризики щодо завданих збитків третіми особами, у тому числі внаслідок перевантаження вагону, у зв'язку із чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення збитків з ДП "Вугілля України" у сумі 14 885,16 підлягають задоволенню.

Також судом за матеріалами справи встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.07.2015р. порушено провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство ДП «Вугілля України», введено процедуру розпорядження майном.

ПАТ «Центренерго», у визначений ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» термін, звернулось з заявою кредиторськими вимогами у справу про банкрутство ДП «Вугілля України», в тому числі з вимогами щодо стягнення збитків у розмірі 14 885,16 грн.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду м. Києва від 08.08.2016р. у справі №910/12918/15 вимоги ПАТ «Центренерго» в частині стягнення збитків у розмірі 14 885,16 грн. задоволені повністю, включені до реєстру вимог кредиторів до 6 черги задоволення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016р. по справі №910/12918/15 ухвалу попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 08.08.2016р. в частині черговості задоволення вимог ПАТ «Центренерго» скасовано, включено збитки у розмірі 14 885,16 грн. до 4 черги задоволення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.02.2018р. задоволено клопотання ініціюючого кредитора ПАТ «Альфа-Банк» та закрито провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство ДП «Вугілля України», припинено дію мораторію.

З огляду на викладене, позовні вимоги у даній справі не підлягають розгляду в межах справи №910/12918/15 про банкрутство ДП «Вугілля України», оскільки провадження у ній закрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018р. При цьому, оскарження ухвали про закриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає вирішенню даного спору по суті.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства "Вугілля України" (01601, м. Київ. вул. Б.Хмельницького, буд. 4, ) на користь публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, літера Є; ) збитки в розмірі 14 885 грн. 16 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 24.04.2018р.

СуддяА.І. Привалов