ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.04.2018 Справа № 905/2237/17

Заступник прокурора Донецької області в інтересах держави в особі

Маріупольської міської ради, м. Маріуполь (позивач)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Амстор, м. Дніпро

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Мореплавне, м. Київ

про оскарження дій виконавчої служби

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Вороніна О.С.

Представники:

прокуратури: не зяв.

позивача: не зяв.

відповідача: не зяв.

3-ї особи: не зяв.

ВДВС: не зяв.

28.03.2018р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга заступника прокурора Донецької області на дії Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (Центральний ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ в Донецькій області), в якій скаржник (прокуратура) просить:

- визнати неправомірним рішення (повідомлення) старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 від 12.03.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;

- зобовязати старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 прийняти до виконання судовий наказ №905/2237/17, виданий 07.02.2018 господарським судом Донецької області про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» протягом 7-ми днів з дня набуття судовим рішенням законної сили повернути територіальній громаді м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради земельну ділянку загальною площею 6,3645 га, яка має кадастровий номер :04:028:0007 і знаходиться по пр. Мира, 149 (стара назва пр. Леніна) у м. Маріуполі (в заяві прокуратурою була допущена описка в прізвищі виконавця, який склав повідомлення і помилково вказано «ОСОБА_2О.», у той час як в повідомленні прізвище старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області зазначене як «ОСОБА_1О.»).

В обґрунтування скарги заступник прокурора Донецької області посилається, зокрема, на те, що:

- органи прокуратури, як державні органи, у разі звернення їх до органів державної виконавчої служби звільнені від сплати авансового внеску;

- на випадки звернення органів прокуратури до органів державної виконавчої служби із заявою в порядку п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» принцип обовязковості сплати авансового внеску не поширюється;

- Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про прокуратуру» чи іншим законодавством України не передбачено обовязку стягувача сплачувати авансовий внесок у разі звернення прокурора з заявою про примусове виконання судового рішення, постановленого на користь цього стягувача;

- законодавством не визначений порядок узгодження відповідних дій між прокурором і стягувачем на стадії звернення таких виконавчих документів до виконання;

- відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На думку прокуратури зазначена позиція узгоджується з приписами ст.ст.19, 26 Закону України «Про виконавче провадження», якими прокурору надане право на самостійне ініціювання відкриття виконавчого провадження у випадку здійснення ним представництва інтересів держави в суді незалежно від волі стягувача.

Також прокуратура наполягає на тому, що незаконним є посилання державного виконавця на необхідність надання прокурором документів про участь у справі, оскільки за приписами п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді і цим Законом не передбачений обовязок прокурора надавати будь-які документи, які б підтверджували його участь у судовій справі.

Старший державний виконавець Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 відзив на скаргу не подала і не скористалась своїм правом на участь у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

Рішенням господарського суду Донецької області від 19.10.2017р.:

- позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради задоволено;

- зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Амстор» (49038, м. Дніпро, вул. Ленінградська, 27, ) протягом 7-ми днів з дня набуття судовим рішенням законної сили повернути територіальній громаді м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради (87500, м. Маріуполь, пр. Миру, 70, ) земельну ділянку загальною площею 6,3645га вартістю 66 395 100,45грн., яка має кадастровий номер :04:028:0007) і знаходиться по пр. Мира, 149 (стара назва пр. Леніна) у м. Маріуполі;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» (49038, м. Дніпро, вул. Ленінградська, 27, ):

· на користь прокуратури Донецької області (ідентифікаційний код юридичної особи 25707002, юридична адреса: вул. Університетська, 6, м. Маріуполь, Донецька область, 87500, розрахунковий рахунок № 6251, Держказначейська служба України, МФО - 820172, отримувач - прокуратура Донецької області) 1600,00 грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору;

· у дохід Державного бюджету України 238 400,00грн. судового збору. Стягувач - Державна судова адміністрація України.

На виконання рішення господарським судом видано відповідні накази.

Прокуратура Донецької області 28.02.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» на примусове виконання зазначеного рішення звернулась до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі Центральний ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ Донецькій області) з відповідною заявою і предявила до виконання наказ господарського суду Донецької області №905/2237/17, виданий 07.02.2018, про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» протягом 7-ми днів з дня набуття судовим рішенням законної сили повернути територіальній громаді м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради земельну ділянку загальною площею 6,3645 га вартістю 66 395 100,45грн., яка має кадастровий номер :04:028:0007) і знаходиться по пр. Мира, 149 (стара назва пр. Леніна) у м. Маріуполі.

15.03.2018 прокуратура отримала повідомлення за підписом старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 від 12.03.2018 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання.

Згідно ст.339 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) «сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права».

Відповідно до ч.1 ст.340 Господарського процесуального кодексу України «скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції».

Приписами ч.1 ст.341 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що «скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права».

Прокуратура Донецької області як сторона виконавчого провадження 23.03.2018 (згідно поштового штемпеля на конверті) подала до господарського суду Донецької області скаргу на дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1. Скарга подана до суду у десятиденний строк з дня отримання оскаржуваного повідомлення.

Як зазначено в повідомленні від 12.03.2018:

«Відповідно до п.1 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Згідно виконавчого документа рішення суду постановлено на користь територіальної громади м.Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, майна Маріупольської міської ради.

Заяву про відкриття виконавчого провадження подано - прокуратурою Донецької області, що не є стороною виконавчого провадження. Жодних документів про участь прокурора в справі не надано.

Крім того не надано підтвердження сплати авансового внеску, що становить за рішеннями немайнового характеру в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, згідно ч.2 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження. Одночасно вказаною статтею передбачено, що від сплати авансового внеску звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди 1 та 2 груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатні інваліди 1 та 2 груп, громадяни, внесені до категорії 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, організаційно-правова форма юридичної особи Маріупольської міської ради орган місцевого самоврядування.

Згідно ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування - органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим законом та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Маріупольська міська рада не є державним органом.

Від сплати авансового внеску звільнені, визначені в ст.26 Закону категорії стягувачів, в тому числі державні органи, але за умови, що вони діють саме як стягувачі. Проте, в даному випадку, стягувачем є не прокуратура Донецької області, а орган місцевого самоврядування».

Тобто, підставами повернення прокуратурі виконавчого документа без прийняття його до виконання були ненадання прокурором:

- документів на підтвердження його участі у судовій справі;

- доказів сплати авансового внеску.

При цьому, як зазначено в повідомленні, державний виконавець керувався (послався на) пунктами 6 і 8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки, коли органом державної виконавчої служби виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, а саме:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк предявлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ предявлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно оскаржуваного прокуратурою повідомлення від 12.03.2018 у виконавчої служби відсутні зауваження щодо оформлення господарським судом Донецької області наказу №905/2237/17, виданого 07.02.2018 про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» протягом 7-ми днів з дня набуття судовим рішенням законної сили повернути територіальній громаді м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради земельну ділянку загальною площею 6,3645 га вартістю 66 395 100,45грн., яка має кадастровий номер :04:028:0007) і знаходиться по пр. Мира, 149 (стара назва пр. Леніна) у м. Маріуполі, так само як і щодо поданої прокурором заяви про примусове виконання рішення суду, тобто наказ господарського суду відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а заява про примусове виконання рішення прокуратурою була подана з дотриманням вимог статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» і, як наслідок, підстав для повернення прокуратурі виконавчого документа з посиланням на п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчої служби не було.

Зазначення у повідомленні про ненадання прокурором документів на підтвердження його участі у судовій справі суд вважає безпідставним, оскільки:

- за приписами п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

- чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про виконавче провадження» не передбачений обовязок прокурора надавати виконавцю будь-які документи, які б підтверджували його участь у судовій справі (іншого виконавчою службою не доведено);

- відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також суд констатує, що рішення господарського суду Донецької області від 19.10.2017р. по даній справі є у відкритому доступі, а саме у Єдиному державному реєстрі судових рішень, з яким державний виконавець міг вільно ознайомитись і пересвідчитись хто брав участь у справі, зокрема чи брав участь прокурор.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Згідно ч.3 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження «за рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення».

Приписами п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Оскільки рішення по даній справі було прийняте за позовом заступника прокурора Донецької області, поданого в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, господарський суд вважає, що прокуратура Донецької області на підставі ч.1, ч.3 ст.15 та п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» мала право подати заяву про примусове виконання наказу №905/2237/17, виданого 07.02.2018 і, як наслідок, бути учасником виконавчого провадження (ч.1 ст.14 Закону України "Про виконавче провадження). Зазначений висновок виконавчою службою під сумнів не ставиться.

Приписами ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено: «До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про:

стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин;

обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи;

стягнення аліментів;

відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби».

Тобто, зазначеною правовою нормою передбачено дві окремі підстави звільнення від сплати авансового внеску:

ь по-перше, звернення до виконавчих органів стягувачів за певними категоріями судових рішень;

ь по-друге, звернення до органу виконання певних субєктів, зокрема, державних органів.

Статтями 1, 7 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. У системі органів прокуратури функціонують Генеральна прокуратура України, регіональні та місцеві прокуратури.

В Законі України «Про запобігання корупції» термін «державний орган» вживається в такому значенні: це «орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший субєкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю» (ст.1).

В розумінні зазначених законів органи прокуратури є державними органами. Зазначена теза виконавчою службою під сумнів також не ставиться.

Таким чином, правомірним є твердження скаржника, що органи прокуратури, як державні органи, у разі звернення їх до органів державної виконавчої служби звільнені від сплати авансового внеску; на випадки звернення органів прокуратури до органів державної виконавчої служби із заявою в порядку п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» принцип обовязковості сплати авансового внеску не поширюється; Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про прокуратуру» чи іншим законодавчим актом України не передбачено обовязку стягувача сплачувати авансовий внесок у разі звернення прокурора з заявою про примусове виконання судового рішення, постановленого на користь цього стягувача.

Вищенаведене дає господарському суду можливість констатувати, що підстав для повернення прокуратурі виконавчого документа з посиланням і на п.8 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчої служби не було.

Отже, за таких обставин і виходячи з наведених норм, господарський суд вважає скаргу заступника прокурора Донецької області на дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

За результатами розгляду скарги згідно ч.1 ст.343 Господарського процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу.

Приписами ч.2 ст.343 Господарського процесуального кодексу України встановлено: «У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника)».

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.234, 235, 256, 342-344, п.25 ч.1 ст.255 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 12.03.2018.

Визнати недійсним повідомлення старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 від 12.03.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Зобовязати старшого державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області ОСОБА_1 прийняти до виконання судовий наказ №905/2237/17, виданий 07.02.2018 господарським судом Донецької області про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Амстор» протягом 7-ми днів з дня набуття судовим рішенням законної сили повернути територіальній громаді м. Маріуполя в особі Маріупольської міської ради земельну ділянку загальною площею 6,3645 га, яка має кадастровий номер :04:028:0007 і знаходиться по пр. Мира, 149 (стара назва пр. Леніна) у м. Маріуполі.

Відповідно до ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (у разі неявки всіх учасників справи - з моменту її підписання).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення (складення повного тексту ухвали).

Суддя В.І. Матюхін