РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2018Справа № 910/887/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс»
доФізичної особи-підприємця Петрова Максима Вікторовича
провизнання договору недійсним
Суддя Отрош І.М. секретар судового засідання Савінкова Ю.Б.
Представники учасників справи:
від позивача:Міхальов А.О. - представник на підставі ордеру КВ№375223 від 05.01.2018;
від відповідача:Петров М.В.; Солона А.А. - представник на підставі ордеру КВ№371693 від 07.03.2018;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.01.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс» з вимогами до Фізичної особи-підприємця Петрова Максима Вікторовича про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що укладений між сторонами Договір про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 не містить істотних умов, а саме ціни договору, у зв'язку з чим позивач просить суд визнати вказаний договір недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2018 у справі № 910/887/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс» залишено без руху на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України; встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 05.02.2018 у справі № 910/887/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/887/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, підготовче засідання призначено на 20.03.2018.

12.03.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що обгрунтування позову зводяться до наявності обставин, які свідчать про неукладення Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 у зв'язку з непогодженням істотних умов договору.

Однак, як зазначив відповідач, відсутність у договорі істотних умов не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідач зазначив, що Договір про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 фактично виконувався сторонами, зокрема, відповідачем були надані послуги на суму 3232637 грн. 48 коп., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі наданих послуг, та позивачем в свою чергу було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 3074772 грн. 06 коп. як оплата за надані відповідачем послуги за оспорюваним договором.

За таких обставин, відповідач просив суд відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс».

При цьому, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено до стягнення з позивача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 15000 грн. 00 коп.

12.03.2018 до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Петрова Максима надійшла зустрічна позовна заява з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс» про стягнення 157865 грн. 42 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 зустрічну позовну заяву Фізичної особи-підприємця Петрова Максима Вікторовича у справі №910/887/18 повернуто заявнику.

У підготовчому засіданні 20.03.2018 представник позивача подав відповідь на відзив (копія вручена представнику відповідача у судовому засіданні), в якій, зокрема, зазначив, що подані відповідачем акти прийому-передачі не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так як в них не зазначені посади осіб, які відповідальні за здійснення господарської операції, та не зазначено дані осіб, які підписували акти.

У підготовчому засіданні 20.03.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 20.04.2018.

29.03.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому відповідач просив суд витребувати у позивача копію декларації по податку на додану вартість за жовтень 2017 року та господарських операціях з відповідачем; витребувати у Державної фіскальної служби України інформацію про включення позивача сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту в декларації по податку на додану вартість за жовтень 2017 року по господарських операціях з відповідачем, якщо суми ПДВ включені - вказати їх розмір.

У підготовчому засіданні 20.04.2018 судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, так як відповідачем не обґрунтовано необхідність отримання вказаних у клопотанні доказів, враховуючи предмет доказування у справі та наявні в матеріалах справи докази (про що зазначено у протоколі судового засідання від 20.04.2018).

У підготовчому засіданні 20.04.2018 представником позивача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою підготовки клопотання про призначення у справі судової експертизи (почеркознавчої).

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи (з наведених підстав), у зв'язку з необґрунтованістю підстав для призначення у даній справі судової експертизи (враховуючи предмет та підстави позову), так як в матеріалах справи достатньо доказів для з'ясування обставин, що мають значення вирішення справи.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 20.04.2018 представники позивача та відповідача подали письмові згоди про перехід до розгляду справи по суті у даному судовому засіданні.

Враховуючи вчинення судом всіх дій, необхідних у підготовчому провадженні та відсутність обґрунтованих клопотань учасників справи про відкладення підготовчого засідання, 20.04.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та перехід до судового розгляду по суті, про що зазначено у протоколі судового засіданні від 20.04.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 20.04.2018 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні 20.04.2018 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечивли.

У судовому засіданні 20.04.2018 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані учасниками справи докази, заслухавши усні пояснення представників позивача і відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

13.03.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Петровим Максимом Вікторовичем (виконавець) укладено Договір про надання послуг № 13/03, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного у договорі строку надавати за плату наступні послуги: послуги будівельної техніки з оператором, послуги автомобільного вантажного транспорту, послуги обладнання та механізмів.

Відповідно до п. 2.1 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 виконавець зобов'язаний за усним або письмовим завданням замовника особисто надавати останньому визначені цим договором послуги в строк не пізніше 2 днів з дня отримання завдання; забезпечувати якість наданих послуг відповідно до вимог, які узгоджені виконавцем та замовником; здійснювати заправку техніки паливно-мастильними матеріалами; надавати транспорт на взаємоузгоджений час; при неможливості в передбачений цим договором строк надати послуги, негайно повідомити про це замовника.

Згідно з п. 2.2 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 виконавець, зокрема, має право отримувати за надані послуги оплату у розмірі і строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 замовник зобов'язаний приймати від виконавця результати надання послуг шляхом підписання актів про надання послуг, якщо надані послуги відповідають умовам договору, і оплачувати їх в розмірі і в строк, передбачені цим договором.

Згідно з п. 3.1 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 оплата проводиться згідно договірних цін вартості послуг будівельної техніки та механізмів. В разі відмови від наданої техніки замовник сплачує виконавцю суму еквівалентну вартості 2 машин-годин роботи машин та механізмів, а також вартість їх подачі.

Відповідно до п. 6.1 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 6.2 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 договору, та закінчується 31.12.2017.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач у позовній заяві вказав на те, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 189 Господарського кодексу України, оскільки не містить такої істотної умови договору як ціна договору, з огляду на що, на думку позивача, Договір про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, звертаючись з даним позовом до суду, позивач у позовній заяві вказав на те, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 189 Господарського кодексу України, оскільки не містить такої істотної умови договору як ціна договору, з огляду на що, на думку позивача, Договір про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Таким чином, обгрунтування позову позивачем, по суті, зводяться до наявності обставин, які свідчать про неукладення сторонами Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 у зв'язку з непогодженням сторонами такої істотної умови договору як ціна договору.

У п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, що за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

У п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 № 11 зазначено, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до п. 3.2 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 надані послуги приймаються згідно з актами приймання-передачі виконаних робіт у відповідності з талонами замовника. Акти приймання-передачі виконаних робіт виконавець може направити замовника поштою або кур'єром. Замовник зобов'язаний строком у 5 днів з моменту отримання актів прийому-передачі виконаних робіт підписати їх, завірити печаткою та направити один екземпляр на адресу виконавця. У разі неповернення або несвоєчасного повернення замовником актів прийому-передачі виконаних робіт та відсутності письмової мотивованої відмови замовника від підписання актів у термін до 15 числа місяця слідуючого за місяцем, в якому були надані послуги (проведені роботи), акти враховуються визнаними замовником, а послуги прийнятими у повному обсязі на визначену в акті суму.

Згідно з п. 3.6 Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Так, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву (12.03.2018) долучено до матеріалів справи докази, що підтверджують фактичне виконання Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017, а саме копії актів надання послуг, складених у період дії вказаного договору.

Судом встановлено, що частина актів не підписана позивачем та на них міститься відмітка про те, що позивачем не надано письмової відмови від підписання відповідного акту, а тому відповідач вважає прийнятими позивачем послуги, вказані в акті.

Водночас, більша частина актів, копії яких долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву, підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс», що є безумовним доказом прийняття позивачем послуг (робіт), вказаних в актах.

Судом встановлено, що як на підставу надання послуг, вказаних в актах надання послуг, сторонами зазначено - договір, та не вказано конкретні реквізити Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017.

Однак, з огляду на те, що акти приймання-передачі складені сторонами у період дії Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 (з 13.03.2017 по 31.12.2017), в них зазначено найменування послуг (послуги екскаватора, послуги самоскиду, послуги спецтехніки), які відповідаю предмету оспорюваного договору (послуги будівельної техніки з оператором, послуги автомобільного вантажного транспорту, послуги обладнання та механізмів), та докази укладення між сторонами будь-яких інших договорів (існування господарських зобов'язань) у вказаному періоді матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що послуги, вказані сторонами в актах надання послуг, копії яких долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву, були надані відповідачем саме на виконання умов Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017.

При цьому, такі послуги були прийняті позивачем, що свідчить підписання директором позивача актів надання послуг.

Що стосується тверджень позивача, викладених у відповіді на відзив, що подані відповідачем акти прийому-передачі не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» так як в них не зазначені посади осіб, які відповідальні за здійснення господарської операції, та не зазначено дані осіб, які підписували акти, суд зазначає, що незазначення сторонами будь-яких реквізитів в акті виконаних робіт в порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не може спростовувати факту надання відповідачем послуг та прийняття їх замовником (позивачем). При цьому, при розгляді господарської справи суд встановлює саме обставини щодо виникнення між сторонами господарського зобов'язання та його виконання сторонами.

Водночас, як встановлено судом, акти з боку позивача підписані директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс» та з копій деяких актів вбачається наявність відбитку печатки юридичної особи позивача.

Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучені копії банківських виписок з рахунку відповідача та копії платіжних доручень, що підтверджують факт сплати позивачем на користь відповідача грошових коштів.

Судом встановлено, що при здійсненні оплат позивачем у призначенні платежу вказувались як реквізити рахунків, виставлених відповідачем (копії відповідних рахунків долучені відповідачем до матеріалів справи), так і реквізити оспорюваного договору - Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017.

Таким чином, на переконання суду, наявними в матеріалах справи доказами - актами надання послуг (підписаними директором позивача) та оплатами, здійсненими позивачем з посиланням на реквізити оспорюваного договору та виставлених відповідачем рахунків, підтверджується укладення сторонами оспорюваного договору, зокрема, погодження вартості наданих послуг.

При цьому, по суті, вартість наданих відповідачем послуг за Договором про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 погоджувалась шляхом підписання сторонами відповідного акту надання послуг, де зазначено вид послуг та їх вартість.

Водночас, суд зазначає, що непогодження сторонами істотних умов договору не свідчить про те, що зміст договору суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), так як відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність.

Суд зазначає, що оспорюваний договір, по суті, укладений сторонами з метою багаторазового застосування протягом погодженого сторонами строку його дії, так як не передбачає вичерпного обсягу послуг, які замовляються, та їх загальної вартості. Умовами розділу 2 та 3 договору сторони визначили загальний порядок погодження порядку замовлення, надання та оплати послуг, тоді-як зобов'язання з надання конкретного обсягу послуг виникає саме у зв'язку з погодженням сторонами замовлення на конкретний вид та обсяг послуг, та саме в момент такого погодження між сторонами (а не при укладенні загального договору) виникає господарське зобов'язання з конкретним предметом та ціною як юридичний факт.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстройтранс» до Фізичної особи-підприємця Петрова Максима Вікторовича про визнання Договору про надання послуг № 13/03 від 13.03.2017 недійсним.

У п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява № 63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що інші доводи позивача, викладені у відповіді на відзив (ненадсилання відповідачем та неотримання від відповідача актів надання послуг, які не підписані позивачем та копії яких долучені відповідачем до матеріалів справи) судом не досліджуються, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на позивача з огляду на відмову у позові.

Позивачем також було заявлено до стягнення з відповідача витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, у сумі 30000 грн. 00 коп.

З огляду на відмову у позові витрати позивача, пов'язані з правничою допомогою адвоката, у сумі 30000 грн. 00 коп. покладаються на позивача (відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем було заявлено до стягнення з позивача витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 15000 грн. 00 коп. (відповідно до відзиву на позовну заяву).

При цьому, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копію Договору про надання правничої допомоги № 1 від 03.01.2018, укладеного між Петровим Максимом Вікторовичем та Адвокатським об'єднанням «Кравець і партнери», копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Кв№5886 від 30.03.2017, копію ордеру на надання правової допомоги КВ№371693 від 07.03.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У розрахунку витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, викладеному у відзиві на позовну заяву, відповідачем вказано вид витрат, кількість витраченого часу та вартість послуги, зокрема зазначено, що за ознайомлення з матеріалами справи та консультацію підлягає сплаті 1500 грн. 00 коп., за складання відзиву - 3000 грн. 00 коп., за складання зустрічного позову - 3000 грн. 00 коп., за участь у 3-х судових засіданнях - 7500 грн. 00 коп., разом - 15000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні 20.04.2018 представник відповідача уточнив, що просить стягнути з позивача витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, у сумі 12000 грн. 00 коп., так як зустрічна позовну заява (вартість послуг - 3000 грн. 00 коп.) була повернута судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 4.1 Договору про надання правничої допомоги № 1 від 03.01.2018 вартість послуг, наданих адвокатським об'єднанням визначається сторонами в рахунках на оплату, сформованих на підставі фактично наданих послуг з урахуванням кількості затраченого часу.

Оплата за цим договором здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту надання рахунку (п. 4.2 Договору про надання правничої допомоги № 1 від 03.01.2018).

Згідно з п. 4.4 Договору про надання правничої допомоги № 1 від 03.01.2018 на підтвердження факту надання адвокатським об'єднанням замовнику послуг складається акт про надані послуги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п'ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів фактичного понесення витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 12000 грн. 00 коп. (платіжного доручення, банківської виписки, квитанції, тощо). Так само, відповідачем (його представником) не було заявлено до закінчення судових дебатів про надання доказів понесення відповідних витрат протягом встановленого законом строку після ухвалення судом рішення.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача заявлених до стягнення витрат, пов'язаних з професійною правничою допомогою, у розмірі 12000 грн. 00 коп.

Керуючись п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129, ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.05.2018

Суддя І.М. Отрош