ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.04.2018 Справа № 920/1172/17

Господарський суд Сумської області у складі суді ОСОБА_1, при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1172/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахенерготехналадка» (пр-т Леніна, буд. 22А, офіс 10, м. Харків, 61166),

до відповідачів: 1. Селянського (фермерського) господарства «ПЕРЕМОГА» (вул. Сердюка, буд. 11, с. Хухра, Охтирський район, Сумська область, 42750),

2. Фермерського господарства «ЗОДІАК - ВМ» (с. Перемога, Охтирський район, Сумська область, 42750),

про застосування наслідків недійсності правочину на підставі статей 16, 216 Цивільного кодексу України та частини другої статті 208 Господарського кодексу України,

представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 27.09.2017,

відповідачів: 1. керівник ОСОБА_3,

2. ОСОБА_4 згідно угоди про надання правової допомоги № 12/2 від 17.12.2017.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою застосування наслідків недійсності правочину, в якій просить витребувати у другого відповідача на користь першого відповідача насіння соняшника в кількості 71961 кг, клас не класний, вологість 8,0 %, сміттєві домішки 3,0 %, олійні домішки 9,8 % на підставі статей 16, 216 Цивільного кодексу України та частини другої статті 208 Господарського кодексу України.

Перший відповідач відзиву на позов не подав.

Другий відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 1048 від 06.02.2018), в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, оскільки вважає, що власником насіння соняшника є саме другий відповідач.

Позивач подав відповідь на відзив другого відповідача, в якому зазначає, що перший відповідач був правомірним користувачем земельних ділянок на підставі договорів оренди земельних ділянок, а тому є власником зібраного урожаю, а саме, насіння соняшника, що є предметом даного спору.

Ухвалою суду від 28.02.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а ухвалою від 29.03.2018 відкладено розгляд справи по суті на 17.04.2018.

16.04.2018 представник позивача подав до суду письмові пояснення б/н від 15.04.2018 (вх. № 2983 від 16.04.2018), де зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить господарський суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують, просять господарський суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

В судовому засіданні 17.04.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

01 серпня 2012 року між Фермерським господарством «Зодіак-ВМ» та Селянським фермерським господарством «Перемога» укладено договір про спільну діяльність (далі - договір), згідно з умовами якого відповідачі домовились про організацію спільної діяльності у сфері спільного використання земельної частки (паю) для досягнення наступних господарських цілей: отримання сільськогосподарської продукції згідно категорії земель та класифікації угідь.

Пунктами 3 та 4 договору Фермерське господарство «Зодіак-ВМ» взяло на себе зобовязання після підписання цього договору невідкладно приступити до здійснення робіт за даною угодою щодо обробітку земель з метою отримання врожаю та прибутку, а СФГ «Перемога» зобовязувалось надати земельну ділянку частки (паї) у визначених межах для подальшого спільного використання: після підписання цього договору невідкладно приступити до здійснення робіт за даною угодою.

Розділом 6 договору визначено склад внесків сторін, а саме: внеском Фермерського господарства «Зодіак-ВМ» є всі затрати по виробництву сільгосппродукції, майно: сільськогосподарська техніка та транспортні засоби, трудова участь: вирощування сільськогосподарської продукції та її транспортування. Доля ФГ «Зодіак-ВМ» складає 97 % від обєму виробленої продукції. Внеском СФГ «Перемога» є майно: земельна ділянка в розмірі 124,1389 га (36 договорів по Бугруватській сільській раді) та 6,1944 га (2 паї по Хухрянській сільській раді). Трудова участь СФГ «Перемога» відсутня. Доля СФГ «Перемога» складає 3 % від обєму виробленої продукції.

Відповідно до пункту 7.2 договору продукція, отримана відповідачами від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно часткам, визначеним розділом 6 договору.

Позивач зазначає, що в період з 11 по 15 жовтня 2013 року, на виконання умов договору були виконані роботи по збиранню врожаю посіяних сільськогосподарських культур, в тому числі і врожаю соняшника. Валовий збір насіння соняшника склав 122 тони, що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт від 15.10.2013.

Згідно вказаного акту другий відповідач отримав 118,3 тони насіння соняшника, вирощеного ним спільно з першим відповідачем, а перший відповідач отримав 3,7 тони продукції соняшника.

11 жовтня 2013 року другий відповідач передав ДП «Охтирський комбінат хлібопродуктів» на зберігання насіння соняшника в загальній кількості 78420 кг, згідно умов договору складського зберігання зерна від 11.10.2013, що підтверджується складськими квитанціями на зерно № 8233 від 14.10.2013 в кількості 13880 кг, № 8238 від 15.10.2013 в кількості 55960 кг, № 8242 від 16.10.2013 в кількості 8580 кг. Після складської обробки насіння соняшника його кількість складала 71961кг.

Рішенням господарського суду Сумської області від 19.12.2016 у справі № 920/1720/15 зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахенерготехналадка» задоволено, визнано недійсним договір від 01.08.2012 про спільну діяльність, укладений між Фермерським господарством «Зодіак-ВМ» та Селянським (фермерським) господарством «Перемога».

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.07.2012 у справі № 5021/887/12 стягнуто з Селянського фермерського господарства «Перемога» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахенерготехналадка» 184800,00 грн. боргу, 3696,00 грн. судового збору.

10.10.2012 на виконання рішення господарського суду Сумської області від 16.07.2012 у справі № 5021/887/12 видано відповідний наказ.

18.02.2013 відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Сумської області № 5021/887/12 від 10.10.2012 року.

В рамках виконавчого провадження 16.08.2013 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника - Селянського фермерського господарства «Перемога» врожаю зернових культур в стадії вегетації - на орендованих СФГ «Перемога» земельних ділянках.

Позивач зазначає, що зібраний врожай було доставлено на зберігання в ДП «Охтирський комбінат хлібопродуктів», але як виявилося складські документи складені на ФГ «Зодіак-ВМ», що підтверджується складськими квитанціями на зерно № 8233 від 14.10.2013 в кількості 13880 кг, № 8238 від 15.10.2013 в кількості 55960 кг та № 8242 від 16.10.2013 в кількості 8580 кг.

Згідно акту опису та арешту майна від 25.11.2013 державним виконавцем накладено арешт на соняшник, вагою 71961, клас - не класний, вологість 8,0 %, сміттєві домішки - 3,0 %, олійні домішки - 9,8 %.

У зв?язку з невиконання договірних зобовязань та рішення господарського суду Сумської області від 16.07.2012 у справі № 5021/887/12 ТОВ «Сахенерготехналадка» звернулося до суду про стягнення з СФГ «Перемога» інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням господарського суду Сумської області від 09.08.2016 у справі № 920/668/16 в позові відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 у справі № 920/688/16, рішення господарського суду Сумської області від 09.08.2016 у справі № 920/688/16 скасовано в частині відмови в позові про стягнення 163996,96 грн. інфляційних втрат та 16571,57 грн. 3 % річних; прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з Селянського (фермерського) господарства Перемога на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сахенерготехналадка» 163996,96 грн. інфляційних втрат та 16571,57 грн. 3 % річних; 2681,24 грн. судового збору за подання позовної заяви; 2949,37 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 у справі № 920/688/16 господарським судом Сумської області видано відповідний наказ № 920/688/16 від 16.11.2016.

24.01.2017 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53271158.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Своє право на звернення до господарського суду Сумської області позивач обґрунтовує порушенням його прав відповідачами при укладанні договору про спільну діяльність від 01.08.2012 року, оскільки на той час не виконано рішення господарського суду Сумської області від 16.07.2012 у справі № 5021/887/12, яким стягнуто з СФГ «Перемога» на користь ТОВ «Сахенерготехналадка» боргу сумі 184800,00 грн.

На момент укладання договору про спільну діяльність від 01.08.2012, вищевказане рішення господарського суду Сумської області від 16.07.2012 у справі № 5021/887/12 не набрало законно сили, так як наказ на примусове виконання вищезазначеного рішення видано господарським судом Сумської області 10.10.2012.

Відповідно до змісту статті 216 Цивільного кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання умов цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування (двостороння реституція).

За своєю правовою природою договір про спільну діяльність від 01 серпня 2012 року, укладений між Фермерським господарством «Зодіак-ВМ» та Селянським фермерським господарством «Перемога» був господарським договором.

Відповідно до частини другої статті 208 Господарського кодексу України, у разі визнання недійсним зобовязання з інших підстав кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все одержане за зобовязанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобовязання не передбачені законом.

Отже, у вищевказаних нормах права, мова йде про право тільки сторін господарського договору на повернення їм майна, що ними передавалось іншій стороні при укладанні такого договору.

Право вимагати у сторони господарського договору повернення майна третіми особами, в т.ч. і зацікавленими, а тим більше вимагати повернення якогось прибутку, отриманого від використання майна, вказаними нормами закону взагалі не передбачені.

Відповідно до пункту 5 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З наведеного випливає, що вимога про визнання правочину недійсним та вимога про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена іншою особою, крім сторін правочину, тільки у тому випадку, коли цим правочином були порушені права та законні інтереси цієї особи.

Як свідчить вищевказане, при застосуванні наслідків недійсності господарського договору право на реституцію мають лише сторони цього договору, і при цьому вони мають право на повернення лише переданого іншій стороні майна в натурі, а за його відсутності на отримання грошової компенсації за це майно.

У випадку з укладенням відповідачами договору про спільну діяльність від 01.08.2012, СФГ «Перемога» надало у користування ФГ «Зодіак-ВМ» земельні паї мешканців с. Хухра Охтирського району, що були у нього в оренді, а ФГ «Зодіак-ВМ» надало техніку, паливно-мастильні матеріали, посівний матеріал, а також виконало всі роботи по обробці цих земельних паїв, так і посіву на них насаджень соняшника та збору врожаю цієї культури.

Отже, при застосуванні до даного договору наслідків його недійсності, відповідно до вимог статті 216 Цивільного кодексу України та частини другої статті 208 Господарського кодексу України, ФГ «Зодіак-ВМ» повинен був повернути СФГ «Перемога» земельну ділянку, яку він взяв у користування протягом сезону польових робіт 2013 року, а останній мав повернути ФГ «Зодіак-ВМ» всі затрати, що були повязані з обробкою цієї землі, або ж їх вартість.

Що ж стосується врожаю соняшника, який було вирощено ФГ «Зодіак-ВМ» на землях орендованих СФГ «Перемога», то законним власником цього врожаю, а саме, насіння соняшника, з огляду на положення статті 95 Земельного кодексу України, був другий відповідач, оскільки землекористувачі, яким було дане господарство, мають право власності як на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур так і на вироблену продукцію.

Відповідно до статті 189 Цивільного кодексу України, продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 775 Цивільного кодексу України, наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою у найм.

ОСОБА_4 другий відповідач, як власник оспорюваного насіння соняшника, здавав його на зберігання в ДП «Охтирський КХП», тому посилання позивача на те, що нібито фактично насіння здавалось першим відповідачем не підтверджується належним, допустими, достовірними та достатніми доказами, у розумінні вимог статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю у розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Частиною третьою статті 5 Господарського кодексу України визначено, суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Позивач звертаючись до господарського суду Сумської області з позовом про застосування наслідків недійсності правочину, фактично не є стороною такого правочину, та не є заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням такого правочину та не може втручатися у господарську діяльність відповідачів як субєктів господарювання.

Таким чином, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв?язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача у звязку з відмовою в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 185, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 27 квітня 2018 року.

Суддя Н.О. Спиридонова