Справа № 909/1155/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2018 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/1155/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-МК" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХБУД-ЛІМ" 11 698 грн 76 коп. за договором поставки нафтопродуктів.

ТОВ "Термінал-МК" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з ТОВ "ШЛЯХБУД-ЛІМ" 235 010 грн 76 коп. за договором поставки нафтопродуктів № 317-10/10/17 від 10 жовтня 2017 р., з яких 223 312 грн - основний борг, 6 981 грн 76 коп. - пеня, 3 912 грн 97 коп. - інфляційні втрати, 804 грн 03 коп. - 3 % річних.

13 грудня 2017 р., суд порушив провадження у справі та призначив її до розгляду на 16 січня 2018 р.

16 січня 2018 р., у зв'язку із набранням чинності нової редакції ГПК України, суд постановив провадження у даній справі здійснювати в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог в частині основного боргу та відклав підготовче засідання на 01 лютого 2018 р., однак в цей день засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Ткаченко І. В. у відпустці.

Ухвалою від 05 лютого 2018 р. підготовче засідання суд призначив на 21 лютого 2018 р.

21 лютого 2018 р., підготовче засідання суд відклав на 19 березня 2018 р.

19 березня 2018 р., суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка, підготовче провадження у справі закрив, а розгляд справи по суті призначив на 17 квітня 2018 р.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи по суті суд повідомив представника відповідача в підготовчому засіданні 19 березня 2018 р., що підтверджується технічним записом судового засідання.

Як передбачено в ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

10 жовтня 2018 р., між ТОВ "Термінал-МК" (постачальник) та ТОВ "ШЛЯХБУД-ЛІМ" (покупець) був укладений договір № 317-10/10/17 про поставку нафтопродуктів, відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця (поставити), а покупець зобов'язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти (товар). Поставка відбувається на підставі додаткових угод до цього Договору, в яких сторонами узгоджуються ціна, загальна вартість, кількість, асортимент, умови поставки, терміни відправлення, терміни поставки та оплати товару й інші умови поставки.

За змістом п. 4.10 цього Договору, приймання-передача (поставка) товару оформлюється відповідним актом або видатковою накладною.

Згідно з пунктами 5.1, 5.3, 5.4 Договору, покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в сумі, яка зазначена у відповідній додатковій угоді до цього Договору, на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Датою здійснення оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Ціна товару є договірною, зазначається із врахуванням ПДВ, і узгоджується в додаткових угодах в залежності від умов поставки товару.

Так, в додатковій угоді № 1 від 14 жовтня 2017 р. до зазначеного договору, сторони визначили, зокрема, ціну товару - 273 312 грн, умови оплати - шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця із відстрочкою платежу 7 днів з моменту отримання товару.

Відповідно до п. 7.4 Договору, у разі неоплати, несвоєчасної або неповної оплати товару покупець оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочки, від суми невиконаних зобов'язань за кожен день прострочення платежу та за весь період прострочки.

14 жовтня 2017 р., за видатковою накладною № НОМЕР_1 "Термінал-МК" поставило ТОВ "ШЛЯХБУД-ЛІМ" визначений договором та додатковою угодою товар на загальну суму 273 312 грн.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій платіжних доручень, відповідач у повному обсязі оплатив прийнятий від позивача товар.

07 листопада 2017 р., згідно з даними платіжного доручення № 938, покупець перерахував продавцю 50 000 грн.

Решту суму заборгованості відповідач сплатив позивачу 05, 06, 11 та 15 грудня 2017 р. (платіжні доручення № 953, № 959, № 978, № 989).

Однак, така оплата була здійснена із порушенням обумовлених сторонами договірних строків, зв'язку з чим, позивач нарахував відповідачу пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв'язку із порушенням строків оплати товару за договором поставки.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як визначено в ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні положення містить і ч. 2 ст. 218 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Така ж норма зазначена і в ч. 1 ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що належним чином виконавши свої договірні зобов'язання позивач поставив відповідачу визначений договором товар, який останній оплатив із порушенням визначених в укладеному між сторонами договорі строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання, на підставі п. 7.4 Договору позивач нарахував відповідачу 6 981 грн 76 коп. пені, а на підставі положень ст. 625 ЦК України - 804 грн 03 коп. трьох процентів річних, зокрема:

- на суму заборгованості 273 312 грн за період з 22 жовтня по 07 листопада 2017 р. - 3 182 грн 40 коп. пені та 381 грн 88 коп. трьох процентів річних;

- на суму заборгованості 223 312 грн за період з 08 листопада по 01 грудня 2017 р. - 3 799 грн 36 коп. пені та 422 грн 15 коп. трьох процентів річних.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що останній день проведення відповідачем оплати за товару припадав на 21 жовтня 2017 р. (вихідний день).

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, в п. 5.1 Договору визначено, що покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, якщо інше не передбачене додатковою угодою.

За змістом постанови Правління Національного банку України від 29 вересня 2009 р. № 580, банк здійснює банківські операції протягом банківського (робочого) дня.

Таким чином, останнім днем оплати товару слід вважати 23 жовтня 2017 р. Отже, право нарахування відповідачу пені та трьох процентів річних виникло у позивача 24 жовтня 2017 р. й кількість днів прострочки оплати в сумі 273 312 грн становить - 15, а не 17 як визначив позивач.

Відтак, з відповідача на користь позивача у зв'язку із простроченням оплати товару за період з 24 жовтня по 07 листопада 2017 р. на суму заборгованості 273 312 грн слід стягнути 2 987 грн 71 коп. пені та 336 грн 96 коп. трьох процентів річних

А у стягненні 194 грн 69 коп. пені та 44 грн 92 коп. трьох процентів річних за відповідний період - відмовити.

Суд, перевіривши правильність розрахунку пені та трьох процентів річних за період з 08 листопада по 01 грудня 2017 р. на суму заборгованості 223 312 грн, дійшов висновку щодо правильності визначення періоду прострочення та арифметичної вірності розрахунку.

У своїй позовній заяві позивач просить суд стягнути із відповідача також інфляційні втрати на загальну суму 3 912 грн 97 коп. із врахуванням зазначених вище сум заборгованості та періодів прострочення.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

У застосуванні індексації суд враховує рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, зокрема, викладені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 р. № 62-97 р.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Разом з тим, позивач помилково включив в період розрахунку інфляційних втрат на суму заборгованості 273 312 грн жовтень 2017 р., не врахувавши, що 08 листопада 2017 р. відповідач частково її погасив.

Оскільки виникнення заборгованості відбулось після 15 дня місяця жовтня, а часткове погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день місяця листопада, інфляційні втрати за цей період не нараховуються.

Відтак, у стягненні інфляційних втрат за період з 24 жовтня по 07 листопада 2017 р. на суму заборгованості 273 312 грн у розмірі 1 858 грн 51 коп. слід відмовити.

У розрахунку інфляційних втрат у розмірі 2 054 грн 46 коп. на суму заборгованості 223 312 грн за період з 08 листопада по 01 грудня 2017 р. позивач також допустив помилку, зокрема, здійснив розрахунок на індекс інфляції 101,2; однак у листопаді 2017 р. індекс інфляції становив 100,9.

У зв'язку із наведеним, суд стягує з відповідача на користь позивача 2 009 грн 81 коп. інфляційних втрат за відповідний період та відмовляє у стягненні - 44 грн 65 коп.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке.

Згідно з положеннями ст. 129 ГПК України, судовий збір суд покладає на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що за подання даного позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 3 525 грн 16 коп.

Ухвалою від 16 січня 2018 р. суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, тому предметом спору залишилась вимога про стягнення 11 698 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як визначено в п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, станом на день звернення позивача до суду за позовні вимоги в сумі 11 698 грн підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Відповідно до пропорційного розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 306 грн 88 коп.

Крім того, оскільки станом на день розгляду справи по суті позивач не звертався до суду із клопотання про повернення судового збору в частині 1 925 грн, питання про його повернення суд не вирішує.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 525 грн 16 коп.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Факт надання професійної правничої допомоги підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договору від 21 листопада 2017 р. № 02-11/17, Акту виконаних робіт від 12 грудня 2018 р. та платіжного доручення № 1712 від 17 грудня 2017 р. на суму 3 525 грн 16 коп.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат у розмірі 3 525 грн 16 коп. підтверджується матеріалами справи, і відповідач в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково;

з товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХБУД-ЛІМ" (77400, Івано-Франківська обл., Тисменицький район, с. Чукалівка, вул. Г. Хоткевича, буд. 12; ідентифікаційний код 38162678) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-МК" (39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Генерала Жадова, буд. 10, офіс 1; ідентифікаційний код 37748433) стягнути 6 787 (шість тисяч сімсот вісімдесят сім) грн 07 коп. пені, 759 (сімсот п'ятдесят дев'ять) грн 11 коп. трьох процентів річних, 2 009 (дві тисячі дев'ять) грн 81 коп. інфляційних втрат, 1 306 (одну тисячу триста шість) грн 88 коп. судового збору, 3 525 (три тисячі пятсот двадцять пять) грн 16 коп. витрат на професійну правничу допомогу;

в частині стягнення 194 грн 69 коп. пені, 44 грн 92 коп. трьох процентів річних та 1 903 грн 16 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Ткаченко І. В.

Повне рішення складено 19 квітня 2018 р.