ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20 квітня 2018 року Справа № 925/1516/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Козоріз О.І.,

за участі представників сторін:

від військового прокурора Білоцерківського гарнізону Лук`яненко А.В. прокурор,

від позивача Пигиця С.Г. представник за довіреністю,

від відповідача Акопян Н.К. - представник за довіреністю,

Биченко І.Я. адвокат,

Касяненко Н.С. особисто,

від третьої особи Васильєв О.С. представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні справу

за позовом заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в

інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 Державної

прикордонної служби України, с. Савинці, Рокитнянського

району, Київської області

до фізичної особи - підприємця Касяненко Надії Сергіївни,

м. Черкаси

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Адміністрації Державної прикордонної служби України, м. Київ

про стягнення 191 684 грн. 81 коп.

ВСТАНОВИВ:
До господарського суду Черкаської області з позовом звернувся заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до фізичної особи - підприємця Касяненко Надії Сергіївни про стягнення штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору від 30 березня 2017 року за №91-17 в розмірі 191 684 грн. 81 коп., а саме: 138 439 грн. 03 коп. пеня та 53 245 грн. 78 коп. штраф за прострочення строків постачання товару.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 грудня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Адміністрацію Державної прикордонної служби України та відкладено розгляд справи на 23 січня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 23 січня 2018 року вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20 лютого 2018 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20 лютого 2018 року відкладено підготовче засідання на 22 березня 2018 року.

Ухвалою суду від 22 березня 2018 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 20 квітня 2018 року. Встановлено сторонам строк до 13 квітня 2018 року для досягнення взаємної згоди щодо обрання експерта або експертної установи для проведення експертизи, а також для надання суду переліку питань, які необхідно поставити для дослідження.

23 січня 2018 року до суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки прокурором не було надано достатнього обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

В ухвалі суду від 23 січня 2018 року суд вказав, що клопотання відповідача за доцільне розглянути в підготовчому засіданні.

Крім того 20 квітня 2018 року від відповідача надійшло доповнення до клопотання про залишення позову без розгляду, в якому відповідач зазначав, що військова частина НОМЕР_1 не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, як того вимагає ст. 23 Закону України Про прокуратуру, тому відповідно немає підстав для його представництва органами прокуратури із посиланням на зазначену норму.

Водночас прокурором не зазначено причин неможливості самостійно здійснювати позивачем захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю.

Участь прокурора в судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Представник відповідача в судовому засіданні подане клопотання підтримав та просив суд залишити позов без розгляду.

Прокурор, представники позивача і третьої особи в судовому засіданні проти залишення позову без розгляду заперечували.

Дослідивши матеріали справи, а також заслухавши пояснення учасників судового процесу, судом встановлено наступне:

Звертаючись з відповідним позовом заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізону зазначав, що пред`явлення прокурором в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України даного позову викликано винятково захистом інтересів держави, оскільки несвоєчасне постачання майна до військових частин в умовах особливого періоду негативно впливає на обороноздатність країни.

Центральним органом управління Державної прикордонної служби України згідно ст. 6 Закону України Про Державну прикордонну службу України є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у справах охорони державного кордону - Адміністрація Державної прикордонної служби України.

Органом забезпечення Держприкордонслужби є відповідні з`єднання частин, установи та навчальні заклади, які безпосередньо здійснюють матеріально-технічне, медичне, кадрове та інші види забезпечення діяльності Держприкордонслужби України.

Таким чином, як зазначав прокурор, органом виконавчої влади на місцях є командири з`єднань, частин, навчальних установ, яким Статутом внутрішньої служби ЗС України надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до пункту 3 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Приписами частини 1 статті 29 ГПК України (у редакції чинній на момент звернення прокурора до суду), встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами 2 або 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Згідно з частинами 3, 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно статті 42 ГПК України (у редакції, чинній станом на момент звернення військової прокуратури до суду) правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом враховано, що відповідно до п. 9 Перехідних положень ГПК справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 7 чинної редакції ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі Менчинська проти Росії, пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Мартіні проти Франції).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Згідно ч. 4 ст. 53 ГПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172, 173 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Частиною 5 ст. 162 ГПК України передбачено, що у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Згідно ст. 6 Закону України Про Державну прикордонну службу України Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру:

центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;

територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону;

Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони;

органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини;

розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органи охорони державного кордону та інші органи, зазначені у частині першій цієї статті, є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в банках, у тому числі в іноземній валюті.

У системі Державної прикордонної служби України є також навчальні заклади, науково-дослідні установи, підрозділи спеціального призначення та органи забезпечення.

Статтею 7 вищевказаного Закону встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, здійснює управління Державною прикордонною службою України, бере участь у розробленні та реалізації загальних принципів правового оформлення і забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

З метою ефективного виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, утворюються територіальні органи - регіональні управління.

Положення про регіональні управління затверджується Головою Державної прикордонної служби України.

Начальники регіональних управлінь призначаються на посади Головою Державної прикордонної служби України.

Відповідно до Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженої постановою КМ України від 16 жовтня 2014 року №533 Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Адміністрація Держприкордонслужби здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи - регіональні управління, органи охорони державного кордону, загони морської охорони і розвідувальний орган Адміністрації Держприкордонслужби.

Адміністрація Держприкордонслужби є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Згідно ст. 13 Закону України Про Державну прикордонну службу України органами забезпечення Державної прикордонної служби України є підприємства, установи, а також підрозділи технічного, матеріального, медичного та інших видів забезпечення її діяльності, які функціонують як самостійно, так і в складі відповідно центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, його територіальних органів, Морської охорони, інших органів охорони державного кордону, навчальних закладів Державної прикордонної служби України.

Забезпечення діяльності органів Державної прикордонної служби України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, через державне оборонне замовлення та закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти (ст. 28 Закону України Про Державну прикордонну службу України).

Статтею 31 Закону України Про Державну прикордонну службу України визначено, що контроль за господарською і фінансовою діяльністю Державної прикордонної служби України здійснюється в порядку, визначеному законами України.

Систему органів виконавчої влади утворюють Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади (ч. 1 ст. 113 Конституції України). До системи центральних органів виконавчої влади відповідно до Закону України Про центральні органи виконавчої влади входять міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Виконавчу владу в областях та районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації (ч. 1 ст. 118 Конституції України).

Відповідно до ст.2 Закону України Про центральні органи виконавчої влади підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, не можуть здійснювати владні повноваження, крім випадків, визначених законом.

Таким чином позивач - військова частина НОМЕР_1 (центральна база зберігання та постачання) є органом забезпечення Державної прикордонної служби України, а не органом державної влади, що створений з метою реалізації владних повноважень від імені держави.
Отже, оскільки військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, як того вимагає стаття 23 Закону України Про прокуратуру, то відповідно, немає підстав для представництва окремого господарюючого суб`єкта учасника цивільних правовідносин органами військової прокуратури із посиланням на зазначену норму закону під час розгляду господарського спору.

Крім того, заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону не зазначено причин неможливості позивачем, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.

В даному випадку військова частина не позбавлена права на звернення до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів в порядку передбаченому процесуальним законом, а тому суд вважає за необхідне позов заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України залишити без розгляду.

При цьому судом також враховано висновки, що наведені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року зі справи №927/880/17.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду (п.1 ч.2 ст.185 ГПК України).

Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 226 ГПК України).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Керуючись ч. 4 ст. 53, ч.5 ст. 162, п. 4 ч.5 ст. 174, п. 1 ч. 2 ст. 185, п. 8 ч. 1 ст. 226, ст. 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя А.В.Васянович