ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2018р. Справа №914/32/18

місто Львів

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

про стягнення 12 644 816 грн. 56 коп.

Суддя Мазовіта А.

Секретар Зубко С.В.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, представник (ордер №099334 від 26.01.2018), ОСОБА_2, представник (довіреність №112-31265 від 11.05.2017)

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів про стягнення 1 410 202 грн. 36 коп.

Ухвалою від 09.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.02.2018 року.

Ухвалою від 05.02.2018 суд обєднав справу №914/32/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів про стягнення 1 410 202,36 грн. та справи №914/33/18, №914/35/18, №914/37/18, №914/39/18, №914/40/18, №914/43/18, №914/47/18, №914/48/18 в одне провадження під №914/32/18, відклав підготовче засідання на 19.02.2018.

Ухвалою від 19.02.2018 у звязку із клопотанням представника відповідача про відкладення суд відклав підготовче засідання на 06.03.2018.

Ухвалою від 06.03.2018 у звязку із неявкою представника відповідач суд відклав підготовче засідання на 20.03.2018.

Ухвалою від 20.03.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 02.04.2018.

В судовому засіданні 02.04.2018 було оголошено перерву до 11.04.2018.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» було складено прості векселі №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33, на суму 1 000 000,00 грн. кожний, зі строком платежу «по предявленню, але не раніше 01 січня 2015». За даними векселями відповідач зобовязався заплатити проти цих векселів Українському кредитному банку чи його наказу девять мільйонів гривень. Правонаступником Українського кредитного банку є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк». ПАТ «Акцент-Банк» на звороті спірних векселів був проставлений бланковий індосамент на предявника «Платити наказу: без обороту на мене».

24.04.2000 між позивачем та Українським кредитним банком було укладено договір №Т-102/042000, відповідно до якого банк зобовязувався передати (здійснити обмін рівноцінних цінних паперів) позивачу векселі згідно додатку №1, в тому числі і вищевказані векселі. Актом приймання-передачі до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 Українським кредитним банком було передано позивачу 67 простих векселів, в тому числі і векселі, стягнення заборгованості за якими є предметом розгляду даної справи. Таким чином, позивач є законним держателем простих векселів №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33.

09.04.2015 року позивач листом за вих. №26-2587/1.2-15 звернувся до відповідача з вимогою про оплату зазначених векселів 17.04.2015, однак, відповідач свої зобовязання у вказаний строк не виконав. В подальшому 15.05.2015 позивач звернувся до приватного нотаріуса з листом про опротестування вказаних вище векселів у неплатежі. 20.05.2015 приватний нотаріус звернувся до відповідача з телеграмою, у якій пропонував до 12 години 21.05.2015 здійснити оплату векселів або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії. У звязку невиконанням вказаної вимоги відповідачем, 21.05.2015 приватним нотаріусом видано акти про протести за вищевказаними векселями. В подальшому відповідачем частково було сплачено борг, у звязку із чим станом на дату оформлення даного позову заборгованість за векселями становить 8 500 000,00 грн. З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за векселями, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1 366 920,57 грн. 6% річних та 2 775 985,98 грн. інфляційних. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 12 642 906 грн. 55 коп. та судові витрати.

В судових засіданнях представники відповідача проти позову заперечили, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначили, що борг відповідача перед позивачем за векселями №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 становить 7 600 000,00 грн. Борг за векселем №17 було повністю сплачено відповідачем у вересні-грудні 2017 року, тобто, ще до відкриття провадження у справі. Також зазначили, що прострочення відповідача за векселями відбулося 20.05.2015 року (з дати, коли представниками позивача було вчинено спробу предявити відповідачу векселі до оплати), а не з дати, вказаної позивачем у позовній заяві, з огляду на що відповідачем здійснено перерахунок 6% річних, розмір яких становить 1 319 098, 63 грн. Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат та 3% річних у разі прострочення виконання вексельного законодавства, то ст. 625 ЦК України до застосування не підлягає, а тому нарахування та заявлення позивачем до стягнення з відповідача 2 775 985,98 грн. інфляційних є безпідставним.

05.03.2018 представником відповідача через канцелярію суду було подано клопотання про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців у звязку із складним фінансовим становищем відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

24 квітня 2000 року між Українським кредитним банком, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (банк) та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (підприємство) було укладено договір №Т-102/042000.

За цим договором сторони здійснюють обмін рівноцінних цінних паперів, а саме векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених цим договором (п. 1 договору).

Згідно з п. 2.1 цього договору банк зобовязується передати підприємству у власність векселі, перелік яких зазначений у додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору, загальною номінальною вартістю 66 715 946,15 грн. Векселі передаються з бланковим індосаментом протягом 10 банківських днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до пунктів 18-35 додатку №1 до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000 банк зобовязувався передати підприємству векселі векселедавця ВАТ «Львівобленерго» за №17 - 34, зі строком погашення - по предявленню, але не раніше 01.01.2015.

04.05.2000 між Українським кредитним банком та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підписано акт приймання-передачі векселів до договору №Т-102/042000 від 24.04.2000, згідно якого зокрема, передано і векселі за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33, зі строком погашення - по предявленню, але не раніше 01.01.2015.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є законним держателем простих векселів за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 на суму 1 000 000,00 грн. кожний, складених 04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», зі строком платежу - по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року.

За даними векселями Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» зобовязалося заплатити проти цих векселів Українському кредитному банку, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», чи його наказу 1 000 000,00 грн. по кожному з цих векселів.

Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на предявника «Платити наказу: без обороту на мене», який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

10.04.2015 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» із листом за вих. №26-2587/1.2-15 від 09.04.2015, у якому пропонувало оплатити векселі, у тому числі і прості векселі №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 до 12-00 години 17 квітня 2015 року. У листі також зазначено, що у разі неоплати векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі. Відповідачем вказаний лист залишено без розгляду та задоволення.

15.05.2015 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із листом про опротестування векселів, в тому числі векселів №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33.

20.05.2015 представники Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прибули за місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» для предявлення оригіналів векселів до оплати, у тому числі векселів №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33. Однак, представників позивача не було допущено до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», про що представниками Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство для предявлення векселів до платежу.

20.05.2015 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було надіслано Приватному акціонерному товариству «Львівобленерго» телеграму з вимогою здійснити оплату векселів, у тому числі векселів №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 до 12 години 21.05.2015 або повідомити нотаріуса про відмову вчинити такі дії.

21.05.2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено протест простих векселів, в тому числі за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 від 04.05.2000 року, про що складено відповідні акти.

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про стягнення боргу у розмірі 8 500 000,00 грн., 1 366 920,57 грн. 6% річних та 2 775 985,98 грн. інфляційних втрат у звязку з невчасною сплатою за виданими векселями.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відносини, повязані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі «Уніфікований закон», з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ «Про обіг векселів в Україні» (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23.02.2006 року №3480-ІV «Про цінні папери та фондовий ринок», від 06.07.1999 року № 826-ХІV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі», від 06.07.1999 року № 827-ХІV «Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі», від 06.07.1999 року № 828-ХІV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів» у редакції, чинній на відповідний момент.

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» визначено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобовязання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про обіг векселів в Україні», зобовязуватися та набувати права за переказними і простими векселями на території України можуть юридичні та фізичні особи.

Статтею 78 Уніфікованого закону встановлено, що векселедавець простого векселя зобовязаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від предявлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, предявлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від предявлення.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 червня 2007 року № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів», особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть, якщо останній із них є бланковим.

Якщо останній індосамент є бланковим або на предявника (тобто в ньому не зазначено особу, що отримує вексель), законним векселедержателем такого векселя вважається особа, у якої вексель фактично знаходиться. Така особа має всі права за векселем, у тому числі право вимоги платежу за ним.

Законний векселедержатель не зобовязаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними і дійсними. Доведення протилежного обовязок особи, якій предявлено вимогу за векселем.

Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів» прямі боржники це - векселедавець простого векселя та акцептант переказного векселя.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, повязаних з обігом векселів» зазначено, що вексель має предявлятися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Прямий боржник за векселем зобовязаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не предявив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що предявила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), статті 32, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його предявлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного предявлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 ЦК.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є законним держателем простих векселів за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 на суму 1 000 000,00 грн. кожний, складених 04.05.2000 Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», яке в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго», зі строком платежу - по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року.

В подальшому Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» предявило вищевказані векселі Приватному акціонерному товариству «Львівобленерго» для оплати.

Як зазначив позивач, векселі були предявлені для оплати листом за вих. №26-2587/1.2-15 від 09.04.2015р. Таким чином, на думку позивача, відповідач зобовязаний був здійснити оплату векселів 18.04.2015 року.

Однак, як встановлено судом, працівниками позивача 20.05.2015 було складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство для предявлення векселів до платежу, у якому зафіксовано, що уповноважені представники позивача прибули 20.05.2015 до ПАТ «Львівобленерго» для вчинення дії, передбаченої ст. 38 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, а саме предявлення до платежу від імені ПАТ «НАК «Нафтогаз України» оригіналів векселів, які були видані ВАТ «Львівобленерго» 04.05.2000 року.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, вексель строком за предявленням підлягає оплаті при його предявленні, тобто 20.05.2015.

Підтвердженням вищенаведеного також є те, що відповідно до п. 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, векселі для вчинення протесту про неоплату приймаються нотаріусом після закінчення дати платежу за векселем, але не пізніше 12-ї години наступного після цього строку дня.

Векселі для протесту подані ПАТ «НАК «Нафтогаз України» приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 20.05.2015 після прибуття, згідно акту від 20.05.2015, уповноважених представників позивача до відповідача. Протест самих векселів було вчинено цим нотаріусом 21.05.2015, що вказує на те, що закінченням дати платежу за простими векселями була дата - 20.05.2015.

Таким чином, відповідач зобовязаний здійснити оплату векселів за №17, №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 із вказаної дати.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, пояснень представників сторін, відповідачем за векселем №17 було сплачено 18.09.2017 згідно платіжного доручення №21473 50 000,00 грн., 09.10.2017 згідно платіжного доручення №23346 50 000,00 грн., 29.11.2017 згідно платіжного доручення №27586 500 000,00 грн., 28.12.2017 згідно платіжного доручення №29496 400 000,00 грн.

За векселем №19 позивачем було сплачено 19.09.2017 згідно платіжного доручення №21690 50 000,00 грн., за векселем №20 - 19.09.2017 згідно платіжного доручення №21691 50 000,00 грн., за векселем №22 - 20.09.2017 згідно платіжного доручення №21789 50 000,00 грн., за векселем №23 - 21.09.2017 згідно платіжного доручення №21863 50 000,00 грн., за векселем №26 - 22.09.2017 згідно платіжного доручення №22202 50 000,00 грн., за векселем №27 11.10.2017 згідно платіжного доручення №23669 50 000,00 грн., за векселем №32 26.10.2017 згідно платіжного доручення №25114 50 000,00 грн., за векселем №33 27.10.2017 згідно платіжного доручення №25222 50 000,00 грн.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем станом на дату розгляду справи становить 7 600 000,00 грн.

Приватним акціонерним товариством «Львівобленерго» не надано доказів належного виконання своїх зобовязань щодо сплати решти боргу за векселями №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33, не спростовано належного предявлення вказаних векселів до платежу, з огляду на що суд вбачає підстави для стягнення з відповідача суми боргу за векселями №19, №20, №22, №23, №26, №27, №32, №33 у розмірі 7 600 000,00 грн. У задоволенні вимоги про сплату 900 000,00 грн. за векселем №17 слід відмовити з огляду на те, що борг за вказаним векселем було сплачено відповідачем до відкриття провадження у даній справі.

Позивачем у звязку із неоплатою боргу за векселями нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6% річних у розмірі 1 366 920,57 грн. за період часу з 18.04.2015 по 31.10.2017.

Згідно з п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону векселедержатель може вимагати від особи, до якої предявив позов, сплати відсотків, нарахованих на вексельну суму.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про обіг векселів в Україні», передбачені ст.ст. 48, 49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

При цьому, стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після предявлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною.

Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною.

Між тим, пунктом 2 ст. 48 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі встановлено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Таким чином, позивачем обгрунтовано нараховано 6% річних.

З огляду на те, що судом встановлено факт прострочення відповідача за векселями з 20.05.2015, а не з 18.04.2015, як вважає позивач, судом здійснено перерахунок сум 6% річних з урахуванням визначеної судом дати прострочення та встановлено, що за прострочення оплати векселя №17 розмір 6% річних повинен становити 146 572,60 грн., векселя №19 146 769,86 грн., векселя №20 146 769,86 грн., векселя №22 146 934,25 грн., векселя №23 146 786,30 грн., векселя №26 146 794,53 грн., векселя №27 146 950,68 грн., векселя №32 147 073,98 грн., векселя №33 147 082,19 грн., що разом становить 1 321 734,25 грн.

Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2 775 985 грн. 98 коп. інфляційних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витрати, повязані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Тобто, Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Крім того, у інформаційному листі від 24.11.2011 №01-06/1642/2011 «Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» зазначено, що у разі, якщо спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у разі прострочення виконання вексельного зобовязання за рішенням суду, відсутні підстави для застосування до таких правовідносин частини другої статті 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 03.10.2011 у справі №3-91гс11 (справа №45/211)).

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 2 775 985 грн. 98 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 7 600 000 грн. 00 коп. боргу, 1 321 734 грн. 25 коп. 6% річних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

При наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд може розстрочити виконання рішення. При цьому під розстрочкою виконання рішення суду слід розуміти виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Питання задоволення заяви сторони у справі про розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» є збитковим підприємством, що підтверджується Звітом про фінансові результати за 2017 рік (розмір збитків склав 63 180 000,00 грн.). Також у відповідача наявна кредиторська заборгованість перед банками на загальну суму 153 519 745,63 грн. При цьому, відповідач зобовязаний кожного місяця здійснювати відповідні платежі на обслуговування кредитних зобовязань. Також у відповідача є заборгованість у розмірі 111 024 355,57 грн. перед ДП «Енергоринок» згідно договору купівлі-продажу електроенергії №3949/02 від 21.03.2007, сплату якої сторони погодили розстрочити відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості №329Р/01 від 14.02.2018. Слід також зазначити, що відповідач займає монопольне становище на ринку з постачання електричної енергії у Львівській області, у звязку із чим на підтримання належного стану електромереж та закупівлю електроенергії для потреб споживачів необхідне постійне фінансування.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, суд вважає за можливе задоволити його частково та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Задовольняючи клопотання, суд бере до уваги причини невиконання грошового зобовязання відповідачем та його складне фінансове становище.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, що його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Беручи до уваги те, що позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачений судовий збір підлягатиме поверненню позивачеві за ухвалою суду у випадку подання відповідного клопотання.

З огляду на викладене, керуючись ст. 196 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про обіг векселів в Україні», ст.ст. 1, 2, 78 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930 року та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів вул. Козельницька, 3 (ідентифікаційний код 00131587) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (ідентифікаційний код 20077720) 7 600 000 грн. 00 коп. боргу, 1 321 734 грн. 25 коп. 6% річних, 133 832 грн. 73 коп. судового збору з розстроченням виконання судового рішення на 12 місяців шляхом сплати рівними частинами кожного місяця.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

5. Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 11.04.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 23.04.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.