РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.04.2018 р.Справа № 910/23039/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА

КОРПОРЕЙШН"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Київстар"

2) Приватного підприємства "АРТ- ТРЕЙДІНГ"

3) Фізичної особи - підприємця Слободянюка Івана Івановича

про стягнення 72 000 грн. компенсації за порушення виключних майнових

авторських прав,

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.,

Представники: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" (позивач) звернулось до господарського суду з позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову) до Приватного акціонерного товариства "Київстар" (надалі - відповідач-1, ПрАТ "Київстар"), Приватного підприємства "Арт-Трейдінг" (надалі - відповідач-2, ПП "Арт-Трейдінг"), Фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Івановича (надалі - відповідач-3, ФОП Слободянюк І.І.), про стягнення 96000,00 грн. компенсації у зв'язку із порушенням майнових прав суб'єкта авторського права, шляхом відтворення музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_3 (автор музики: ОСОБА_3; автор тексту: ОСОБА_4) (далі - спірний твір) у форматі мобільного контенту у формі послуги "Ді-Джингл" через мережу Інтернет на сайті http://465.ua/, без відповідного дозволу правовласників та без виплати авторської винагороди.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.04.2017 р. у справі №910/23039/16 позов задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь позивача 32000 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача та 480 грн. судового збору, стягнуто з Приватного підприємства "Арт-Трейдінг" на користь позивача 32000 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача та 480 грн. судового збору, стягнуто з фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Івановича на користь позивача 32000 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача та 480 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 р. рішення господарського суду міста Києва від 10.04.2017 р. у справі №910/23039/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2017р. рішення господарського суду міста Києва від 10.04.2017 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 зі справи № 910/23039/16 скасовано, справу передано на новий розгляд.

За результатами здійсненого повторного автоматичного розподілу, справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою від 30.10.2017 р. суддею Зеленіною Н.І. справу було прийнято до свого провадження.

Ухвалою від 18.12.2017 р., у зв'язку з набранням 15.12.2017 р. чинності Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 11.01.2018 р.

29.12.2017 р. від відповідача-1 надійшов відзив та клопотання про відкладення підготовчого засідання.

09.01.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

Ухвалою від 11.01.2018 р. відкладено підготовче засідання на 07.02.2018 р.

26.01.2018 р. від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.02.2018 р. від позивача надійшли додаткові пояснення.

Протокольною ухвалою від 07.02.2018 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 14.03.2018 р.

12.03.2018 р. від відповідача-2 надійшли пояснення по справі та заява про залучення до участі у справі ОСОБА_5 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Протокольною ухвалою від 14.03.2018 р. відмовлено у задоволенні заяви про залучення до участі у справі третьої особи, оскільки суд дійшов висновку, що рішення у даній справі жодним чином не може вплинути на права і обов'язки ОСОБА_5 Цією ж протокольною ухвалою було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.04.2018 р.

У судовому засіданні 11.04.2018 р. представники позивачів підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів - 1, -2 проти позову заперечили.

Представник відповідача-3 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 11.04.2018 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 24.10.2017 р. у даній справі, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.02.2015 ТОВ "Звук-М" (ліцензіар) і позивач (ліцензіат) уклали Ліцензійний договір, за умовами якого:

- ліцензіар з моменту підписання відповідного додатку до Ліцензійного договору надає за винагороду на строк (період часу, на який надаються права та який починається з дати передачі прав і триває протягом строку дії Ліцензійного договору) і на територію (Україна), а ліцензіат набуває на умовах виключної ліцензії права на використання (у тому числі у формі мобільного контенту) творів, відеокліпів, фонограм і виконань, перелік яких затверджується сторонами у додатках до Ліцензійного договору, і зобов'язується виплачувати ліцензіару винагороду (далі - роялті) (пункт 2.1 Ліцензійного договору);

- ліцензіар надає ліцензіату право на умовах виключної ліцензії збирати винагороду за використання творів, відеокліпів, фонограм і виконань третіми особами, починаючи з моменту опублікування таких творів, відеокліпів, фонограм і виконань на території (пункту 2.3 Ліцензійного договору);

- ліцензіар надає ліцензіату право на умовах виключної ліцензії перешкоджати неправомірному використанню творів, відеокліпів, фонограм і виконань, у тому числі забороняти третім особам використовувати твори, відеокліпи, фонограми і виконання (пункт 2.4 Ліцензійного договору);

- Ліцензійний договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. При цьому, якщо за місяць до спливу строку дії Ліцензійного договору ні одна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення, Ліцензійний договір вважається автоматично пролонгованим кожний раз на один календарний рік (пункту 7.1 Ліцензійного договору).

Відповідно до додатку від 01.03.2015 № 2 до Ліцензійного договору ТОВ "Звук-М" передало позивачу, зокрема, права на спірний твір; частка належних правовласнику прав на музику - 100%; частка належних прав на текст - 100%; частка належних правовласнику прав на виконання - 100%; частка належних правовласнику прав на фонограму - 100%.

У свою чергу, ТОВ "Звук-М" отримало права на спірний музичний твір на підставі ліцензійного договору від 14.06.2012 № 75/12 (далі - Договір № 75/12).

14.06.2012 ТОВ "Звук-М" (ліцензіат) і ОСОБА_3 (ліцензіар) було укладено Договір № 75/12, за умовами якого:

- ліцензіар передає ліцензіату виключні авторські права на використання творів, вказаних у додатку № 1 до Договору № 75/12, як самостійно, так і у складі аудіовізуальних творів, що означає право у тому числі розповсюджувати твори у формі мобільного контенту (пункт 2 статті 1 Договору № 75/12);

- права передаються ліцензіату для володіння ними на території всього світу (статті 2 Договору № 75/12);

- права передаються ліцензіаром ліцензіату на строк п'ять років (статті 4 Договору № 75/12);

- Договір № 75/12 вступає в силу з 14.06.2012 і діє до закінчення строку дії прав, переданих за Договором № 75/12 (пункт 1 статті 15 Договору № 75/12).

Відповідно до додатку від 14.06.2012 № 1 до Договору № 75/12 ОСОБА_3 передав ТОВ "Звук-М", зокрема права на спірний твір.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджується набуття позивачем авторських та суміжних прав на спірний музичний твір ("ІНФОРМАЦІЯ_1"), відтак, і права на звернення до суду з метою захисту майнових прав інтелектуальної власності.

За твердженням позивача, 02.10.2015 р. ним було виявлено факт незаконного відтворення спірного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у форматі мобільного контенту у формі послуги "Ді-Джингл" через мережу Інтернет на сайті http://465.ua/.

З офіційного сайту відповідача вбачається, що послуга "Ді-Джингл" (сайт http://465.ua/) пропонується мобільним оператором "Київстар".

Власником доменного імені http://465.ua/ є ПрАТ "Київстар".

Згідно зі статтею 1 Закону публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Вважаючи, що відповідачі без дозволу суб'єкта авторського права та без виплати винагороди здійснили публічне сповіщення спірного твору, що є порушенням майнових авторських прав позивача згідно ст. 50 Закону та підставою для виплати йому компенсації відповідно до ст. 52 Закону, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як підтверджується матеріалами справи, 02.10.2015 директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" Ясінська Н.В., учасник товариства ОСОБА_7 здійснили фіксацію факту використання на сайті http://465.ua/ спірного твору шляхом складання акту огляду веб-сайту від 02.10.2015. У акті зафіксовано факт доведення до загального відома спірного твору у форматі мобільного контенту у формі послуги "Ді-Джинг" через мережу Інтернет на сайті http://465.ua/.

Також позивачем здійснено відеофіксацію правопорушення, з якої вбачається, що було відкрито три сайти в мережі Інтернет, а саме: 24Timezones.com, http://my.kyivstar.ua та http://465.ua/. На першому сайті було вказано точну дату, а саме 02.10.2015; на другому - особи перейшли за посиланням на сайт http://465.ua/ та прослухали музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_3; на третьому - особи прослухали музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_3.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідачі посилались на правомірність використання спірного твору з огляду на наступні обставини.

29.11.2010 ПП "Арт-Трейдінг" (провайдер) та ЗАТ "Київстар Дж.Ес.Ем." (оператор), правонаступником якого є ПрАТ "Київстар", укладено Договір № 65778, за умовами якого провайдер зобов'язався надавати оператору послуги на умовах та в порядку, передбачених у Договорі № 65778, а оператор зобов'язався приймати та оплачувати надані послуги.

На виконання умов Договору № 65778 відповідач-2 надав відповідачу-1 дозвіл від 11.02.2013 № 68 на використання об'єктів у формі контенту на території України, зокрема, музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець: ОСОБА_3; автор музики та тексту: Америна);

У свою чергу, ПП "Арт-Трейдінг" набуло невиключних авторських і суміжних прав на спірний музичний твір за Договором № 01/02/13, укладеного ФОП Слободянюком І.І. (правоволоділець) і відповідачем-2 (видавник).

Відповідач-3 набув виключні майнові авторські та суміжні права на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" за Договором № 24 від 24.11.2012, укладений ФОП Слободянюком І.І. (видавник) і ОСОБА_3 (правоволоділець).

За твердженням відповідачів, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20.01.2016 Договір №24 від 24.11.2012 в частині передачі виключних майнових авторських та суміжних прав на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор слів і музики ОСОБА_3, виконавець ОСОБА_3) недійсним визнаний не був, з огляду на що Договір № 24 в частині твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" в одноосібному авторстві і виконанні ОСОБА_3 є чинним, а тому ПП "Арт-Трейдінг" на законних підставах використовує твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" в одноосібному авторстві та виконанні ОСОБА_3 і правомірно передало право на використання твору ПрАТ "Київстар".

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20.01.2016 у справі № 760/1342/15-ц (залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016) скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 та ухвалено нове рішення, яким позов Товариство з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" до ФОП Слободянюка І.І., ОСОБА_3, ТОВ "Звук-М", ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа: ПП "Арт-Трейдінг", про визнання недійсним договору про передачу авторських та суміжних прав задоволено частково; визнано недійсним з моменту укладення Договір № 24, укладений ФОП Слободянюком І.І. та ОСОБА_3 в частині передачі виключних авторських і суміжних прав на такі твори: "ІНФОРМАЦІЯ_5" (автор музики і слів: ОСОБА_11; виконавець ОСОБА_12); "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор музики і виконавець: ОСОБА_12; автор слів ОСОБА_13); "ІНФОРМАЦІЯ_2" (автор музики і слів: ОСОБА_14; виконавець ОСОБА_12); "ІНФОРМАЦІЯ_3" (автор музики і слів: ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_12); "ІНФОРМАЦІЯ_4" (автор музики і слів: ОСОБА_9; виконавець ОСОБА_12); в задоволенні інших вимог первісного позову відмовлено; провадження у справі в частині позовних вимог ПП "Арт-Трейдінг", ФОП Слободянюка І.І. до ТОВ "Юніверс Медіа Корпорейшн", ТОВ "Звук-М" про визнання недійсним ліцензійного договору від 06.08.2014 № 01/06/08/14 закрито; у задоволенні позовних вимог ПП "Арт-Трейдінг", ФОП Слободянюка І.І. до ТОВ "Звук-М", ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання права та визнання договорів недійсними відмовлено.

У рішенні Апеляційного суду міста Києва від 20.01.2016 встановлено, що відповідно до умов ліцензійного договору від 14.06.2012 №75/12 ОСОБА_3 передав виключні авторські і суміжні права ТОВ "Звук-М" на твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор музики та виконавець: ОСОБА_3; автор слів ОСОБА_13), у зв'язку з чим передача ОСОБА_3 цих прав ФОП Слободянюку І.І. за Договором № 24 не відповідає нормам права у сфері інтелектуальної власності, зокрема, частині четвертій статті 32 Закону України «Про авторське право та суміжні права», в частині, що стосуються його авторського права на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1", а також положенням статей 36, 39 Закону що стосується його суміжних прав.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, Договір № 24, укладений між ФОП Слободянюком І.І. та ОСОБА_3 є недійсним в частині передачі прав на твори: "ІНФОРМАЦІЯ_5" (автор музики і слів ОСОБА_11; виконавець ОСОБА_3); "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автор музики та виконавець: ОСОБА_3; автор слів ОСОБА_13); "ІНФОРМАЦІЯ_2" (автор музики і слів: ОСОБА_14; виконавець ОСОБА_3); "ІНФОРМАЦІЯ_3" (автор музики і слів ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_3); "ІНФОРМАЦІЯ_4" (автор музики і слів ОСОБА_9; виконавець ОСОБА_3).

Доказів на підтвердження існування двох музичних творів під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1", за одноосібним авторством ОСОБА_3, та ОСОБА_3 як автора музики та ОСОБА_13 як автора слів, відповідачами господарському суду не надано.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили, було визнано недійсним Договір № 24 саме в частині спірного твору, у зв'язку з чим суд відхиляє доводи відповідачів про правомірне використання відповідачем-1 спірного твору на підставі Договору №65778 та дозволу від 11.02.2013 р. № 68 на використання об'єктів права у формі контенту на території України, укладеного ПП "Арт-Трейдінг" та ПрАТ "Київстар".

Як вбачається з Договору № 75/12 ОСОБА_3 передав ТОВ "Звук-М" виключну ліцензію на використання спірного твору, а тому у відповідачів відсутні права надавати дозволи на використання та публічне сповіщення спірного твору.

Отже, відповідачами не надано належні та допустимі докази правомірного використання спірного твору, на момент здійснення фіксації такого використання - 02.10.2015 р.; відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що використання відповідачами спірного музичного твору шляхом публічного сповіщення відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди.

Відповідно до частин першої - третьої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать:

а) виключне право на використання твору;

б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти:

1) відтворення творів;

2) публічне виконання і публічне сповіщення творів;

3) публічну демонстрацію і публічний показ;

4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення;

5) переклади творів;

6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів;

7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо;

8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору;

9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором;

10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер;

11) імпорт примірників творів.

Цей перелік не є вичерпним.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 7, 15, 31-33 Закону № 3792: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до приписів статті 1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Як вже зазначалось судом, позивач на підставі ліцензійних договорів набув виключні майнові авторські та суміжні права на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" та його складові частини і має право захищати свої права, у тому числі, шляхом звернення з позовом до суду. З вказаним погодився і Вищий господарський суд України у постанові від 24.10.2017 р. у даній справі.

Використання твору без дозволу суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону № 3792, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачена можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України , зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні (підпункти 51.2, 51.3 пункту 51 наведеної постанови Пленуму ВГСУ).

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" відсутність вини порушника не звільняє його від обов'язку припинити порушення права інтелектуальної власності, а так само не виключає застосування щодо нього заходів, спрямованих на захист таких прав. Зокрема, опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та змісту судового рішення щодо такого порушення, припинення дій, що порушують право інтелектуальної власності, здійснюються незалежно від вини порушника.

Втім, наведене правило підлягає застосуванню лише до тих способів захисту прав, які не належать до заходів відповідальності. Відповідальність за порушення прав інтелектуальної власності (у вигляді відшкодування збитків, шкоди, сплати компенсації) настає лише за наявності вини.

Таким чином, з урахуванням обставин даної справи (зокрема, існування договору № 24, укладеного між ФОП Слободянюком І.І. та ОСОБА_3, який у подальшому було визнано недійсним), та з метою усунення недоліків, встановлених Вищим господарським судом України у постанові від 24.10.2017 р., при розгляді даної справи необхідно встановити обставини щодо наявності чи відсутності вини кожного з відповідачів у порушенні прав інтелектуальної власності позивача на спірний музичний твір, зокрема, наявності чи відсутності вини відповідачів на момент укладення правочинів про передачу прав та надання дозволів на використання спірного твору (щодо відповідач-2 та відповідача-3), а також станом на час здійснення позивачем фіксації використання музичного твору ПрАТ "КИЇВСТАР" (щодо відповідача-1).

Як вбачається з матеріалів справи, фіксація факту використання відповідачем-1 спірного твору була здійснена позивачем 02.10.2015 р.

У той же час, у матеріалах справи містяться надані позивачем роздруківки електронного листування за 2014 рік між позивачем, ПрАТ "КИЇВСТАР", ПП "Арт-Трейдіг" та ФОП Слободянюком І.І. щодо використання спірного музичного твору.

З вказаного листування (т.1., а.с. 167-171) вбачається, що директором позивача Ясінською Н.В. у вересні 2014 р. було повідомлено ПрАТ "КИЇВСТАР" та ПП "Арт-Трейдіг" про належність виключних майнових авторський прав саме позивачу, і між сторонами велось листування з приводу використання творів та встановлення обставин переходу прав на твори. Про спірну ситуацію також був повідомлений і ФОП Слободянюк І.І. Також, позивач звертався до ПП "Арт-Трейдінг" з претензією щодо неправомірного використання музичних творів (т. 1., а.с. 172-175).

З вказаних доказів вбачається, що відповідачі ще у 2014 р., тобто, до дати фіксації порушення 02.10.2015 р., були обізнані про наявність у позивача виключних майнових прав, зокрема, на спірний твір.

Таким чином, судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується наявність вини у діях відповідачів щодо використання спірного музичного твору під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1", без дозволу та з порушенням прав ТОВ "Юніверс Медіа Корпорейшн"; та обізнаність усіх відповідачів про наявність виключних майнових авторський прав на цей твір у позивача, з 2014 року.

З урахуванням викладеного та на виконання постанови Вищого господарського суду України від 24.10.2017 р. у даній справі, судом встановлено наявність підстав для стягнення компенсації з кожного з відповідачів за порушення виключних майнових авторських прав позивача на спірний музичний твір.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012 р.

Проте, суд зазначає, що Вищий господарський суд України листом №07.01-11/1085/17 від 06.07.2017 р. роз'яснив господарським судам України, що у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (абзац третій підпункту 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності").

Водночас відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наразі такі зміни до Закону не внесені. Водночас виплата згаданої компенсації підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у наведеному приписі Закону України від (16.12.2016 № 1774-VIII, тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений цим Законом, на даний час не підлягає застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації, пов'язаної з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, при визначенні розміру відповідної компенсації слід виходити з приписів пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та застосовувати розрахункову величину у розмірі 1762 грн.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення кожним з відповідачів виключних майнових авторських прав позивача, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд вважає обґрунтованим стягнення заявленої позивачем компенсації у розмірі 17 620,00 грн., з кожного з відповідачів, тобто, у розмірі мінімальної компенсації за використання твору. У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Як встановлено ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів по 17 620,00 грн. законними, обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У решті позовних вимог належить відмовити з викладених вище підстав.

Також, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд позовної заяви покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, понесені в судових апеляційної та касаційної інстанцій покладаються на осіб, які їх понесли.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139; ) 17 620 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп. компенсації та 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 30 коп. судового збору.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Арт-Трейдінг" (03037, м. Київ, вул. Освіти, 4; ідентифікаційний код 33145092) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139; ) 17 620 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп. компенсації та 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 30 коп. судового збору.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Слободянюка Івана Івановича (АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юніверс Медіа Корпорейшн" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139; ) 17 620 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) грн. 00 коп. компенсації та 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 30 коп. судового збору.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.04.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна