КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2018 р. Справа№ 910/19618/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю секретаря судового засідання: Вайнер Є.І.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 19.04.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018

у справі № 910/19618/17 (суддя Чинчин О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант"

До Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

про стягнення безпідставно списаних коштів у розмірі 115 748,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно списаних коштів у розмірі 115 748,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" приєдналось до Умов та Правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" шляхом підписання відповідної заяви. Позивач зазначає, що Тарифами банку в редакціях Договору банківського обслуговування станом на 01.08.2017 та 01.10.2017 встановлений тариф за послугу "Прийом грошової виручки/інших платежів від уповноважених представників юр.осіб та підприємців з подальшим зарахуванням на рахунок даного клієнта, відкритий в будь-якій філії (відділенні) Приватбанку" при наданні послуги у відділенні банку та в рамках самообслуговування (приват24/термінали/банкомати) у розмірі 5,00 грн, тариф стягується з рахунку одержувача в порядку договірного списання. Позивач стверджує, що всупереч умовам Договору банківського обслуговування, починаючи з 23.08.2017, Відповідач безпідставно здійснює списання з рахунку Позивача комісії за внесення коштів на рахунок, згідно з відкритою офертою банку №б/н від 01.08.2016 у розмірі, що значно перевищує встановлений Договором тариф, а саме: відповідач здійснює списання з рахунку Позивача комісію у розмірі 1% від суми внесення коштів на рахунок, але не менше 50,00 грн, замість 5,00 грн за кожне внесення грошової виручки на рахунок Позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2018, повний текст якого підписаний 05.02.2018, у справі № 910/19618/17 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно списаних коштів у розмірі 115 748,12 грн. відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій позивач просив, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/19618/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які письмові чи електронні докази, які підтверджують розміщення відповідачем інформації про внесення змін до діючого тарифу за прийом грошової виручки будь-яким із способів передбачених п. 3.1.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Крім того, списання відповідачем з рахунку позивача комісії за прийом грошової виручки у розмірі, що не передбачений умовами та правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті відповідача, призвело до встановлення умов публічного договору, які не є однаковими для всіх споживачів, що свідчить про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 633 ЦК.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2017 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

В судовому засіданні 19.04.2018 представник позивач нада пояснення по суті спору, підтримав доводи апеляційної скарги просив задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант", рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 по справі № 910/19618/17 скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю та стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" 115 748,12 грн. безпідставно списаних з рахунку товариства.

В судовому засіданні 19.04.2018 представник відповідача надала пояснення по суті спору, заперечувала проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант", а рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 по справі № 910/19618/17 залишити без змін.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Судом встановлено, що 01.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" звернулося до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" із заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, підписанням якої висловило свою згоду з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які разом із даною заявою складають договір банківського обслуговування.

Зі змісту заяви вбачається, що її підписанням позивач приєднався та зобов'язався виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах Приватбанк - Договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/погодження з банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку.

Згідно із договором банківського обслуговування від 01.08.2016 на підставі заяви про відкриття рахунку позивачу було відкрито поточний рахунок № 0508 в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "ПриватБанк".

З наявного в матеріалах справи листа № 287/2017 від 29.08.2017 вбачається, що позивач звертався з вимогою про повернення безпідставно списаної комісійної винагороди у розмірі 110 700,05 грн.

У відповідності із пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України внаслідок укладення договору банківського обслуговування №б/н від 01.08.2016 між сторонами, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1066 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором (ч. 4 ст. 1068 ЦК України).

Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно із статтею 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статтей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як підтверджується матеріалами справи, Позивач, підписавши 01.08.2016 заяву про відкриття рахунку та Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодився з Умовами та Правилами, Тарифами банку, які разом із заявою становлять договір банківського обслуговування.

Станом на 23.08.2017 Договір банківського обслуговування діяв в редакції від 01.08.2017, якою передбачено Тариф за "Прийом грошової виручки/інших платежів від уповноважених представників юр.осіб та підприємців з подальшим зарахуванням на рахунок даного клієнта, відкритий в будь-якій філії (відділенні) Приватбанку при наданні послуги в рамках самообслуговування (Приват24/термінали/ банкомати)" у розмірі 5,00 грн., проте, починаючи з 23.08.2017, Відповідач здійснює списання комісії у розмірі 1% від суми внесення на рахунок, але не менше 50,00 грн.

Пунктом 3.1.1.1 Умов та Правил, що розміщені на сайті банку http://privatbank.ua, в редакції станом на 01.08.2017 визначено, що Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта на підставі чинного законодавства, цих Умов і Правил, Договору банківського обслуговування, внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків.

Відповідно до пункту 3.1.1.2 Умов та Правил, Банк здійснює прийом і видачу готівки відповідно до чинних нормативних актів (у тому числі з використанням пристроїв самообслуговування Банку).

Згідно із пунктом 3.1.1.71.2 Умов та Правил, Банк стягує комісію за внесення грошової виручки відповідно до тарифів Банку на день здійснення операції з одержувача засобів.

Оплата за виконання банком операцій і надання послуг за цим Договором здійснюється відповідно до діючих тарифів банку (п. 3.1.1.8. Умов та Правил).

Пунктом 3.1.1.9. Умов та Правил визнаено, що доповнення і коректування тарифів здійснюється у порядку, передбаченому цим Договором. Інформація про діючі тарифи і зміни у них розміщується на Дошці оголошень в операційному залі банку та/ або через сайт банку (www.privatbank.ua, https:// client-bank.privatbank.ua або інший Інтернет/SMS-ресурс).

В розділі 3 Умов та Правил встановлено Тариф № 32 - "Малий та Середній Бізнес/Бізнес крупних та VIP- клієнтів. Прийом грошової виручки/інших платежів від уповноважених представників юр.осіб та підприємців з подальшим зарахуванням на рахунок даного клієнта, відкритий в будь-якій філії (відділенні) ПриватБанку*. При наданні послуги у відділенні банку та в рамках самообслуговування (Приват24/термінали/ банкомати): 5,00 грн. *Тариф стягується з рахунку одержувача. Порядок оплати - договірне списання. **У ТСО приймаються купюри номіналом від 10,00 грн.".

Разом з тим, також встановлено Тариф № 33 - "Малий та Середній Бізнес / Бізнес крупних та VIP- клієнтів. Прийом грошової виручки та інших готівкових коштів від уповноважених представників юр.осіб та підприємців з подальшим зарахуванням на рахунок даного клієнта, відкритий в іншому банку або при здачі виручки неідентифікованими довіреними особами. При наданні послуги у відділенні банку: 1,00% від суми платежу, але не менше 10 грн. *При наданні послуги в рамках самообслуговування (Приват24/термінали/ банкомати): 1,00% від суми платежу, але не менше 10 грн. **Тариф стягується з рахунку одержувача. Порядок оплати - договірне списання".

Слід наголосити, що суд першої інстанції встановлено що за вказаний період при визначенні розміру комісії за прийом грошової виручки застосовувався тариф № 33 з огляду на спосіб здачі виручки, а саме неідентифікованими довіреними особами при наданні послуг в рамках самообслуговування (Приват24/термінали/банкомати)

Відповідно до пункту 1.1.3.2.1 Умов та Правил Банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Крім того в матеріалах справи, наявний лист Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" № Е.32.0.0.0/4-32 від 22.08.2017 зі змісту якого вбачається, що позивача повідомлено про зміну тарифу за прийом виручки, а саме Тарифу "За прийом грошової виручки при наданні послуги у відділенні банку та в рамках самообслуговування Приват24/термінали/банкомати" - комісія 1% від суми, але не менше 50,00 грн. Направлення вказаного листа на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" підтверджується накладною експрес-доставки "Меркурій" №R0640588.

Лист № 287/2017 від 29.08.2017, який направлений Позивачем Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк", з вимогою про повернення безпідставно списаної комісійної винагороди у розмірі 110 700,05 грн, не є незгодою зі змінами Тарифів в розумінні діючих Умов та Правил.

Тобто, на виконання умов Договору банківського обслуговування відповідач належним чином повідомив позивача про зміну тарифу за прийом виручки, проти встановлення якого в новому розмірі останній не заперечив у встановленому Договором порядку.

При цьому, доводи позивача щодо відсутності на сайті Банку http://privatbank.ua інформації про зміну Тарифу за прийом грошової виручки при наданні послуги у відділенні банку та в рамках самообслуговування Приват24/термінали/банкомати спростовуються, з огляду на наявність інформації про відповідні Тарифи в Умовах та Правилах з урахуванням того, що згідно з п. 3.1.1.9. Умов та Правил інформація про діючі тарифи і зміни у них розміщається на Дошці оголошень в операційному залі банку та/ або через сайт банку (www.privatbank.ua, https:// client-bank.privatbank.ua або інший Інтернет/SMS-ресурс). Тобто вказаними Умовами і Правилами передбачено право Банку розмішувати інформацію про діючі тарифи і зміни у них не лише через сайт банку (www.privatbank.ua, https:// client-bank.privatbank.ua).

Що стосується, посилання позивача на те, що відповідачем порушено статтю 633 Цивільного кодексу України слід зазначити наступне.

У період з 23.08.2017 відповідач стягував комісію за внесення грошової виручки відповідно до діючих тарифів Банку з урахуванням внесених до них змін, про які позивача повідомлено у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду пешої інстанції, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення безпідставно списаних коштів у розмірі 115 748,12 грн. задоволенню не підлягають у повному обсязі, оскільки є недоведеною.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість доводів апеляційної скарги, щодо безпідставного витребування судом першої інстанції спірного майна у відповідача.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/19618/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/19618/17 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт Гарант" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/19618/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/19618/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено та підписано 23.04.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко