КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2018 р. Справа№ 911/2987/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Сотнікової І.О.

у присутності представників сторін:

від скаржника: Якимчук О.П. - довіреність № 1993/9/10-35-10-03 від 23.02.18

від ДП „Аерорух": Бохан О.Г. - довіреність № 1-20-79 від 10.01.17

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року

у справі № 911/2987/13 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Тенак"

до Приватного акціонерного товариства „Авіакомпанія „Аеросвіт"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13, серед іншого, задоволено частково заяву ГУ ДФС у Київській області з кредиторськими вимогами до ПрАТ „Авіакомпанія „Аеросвіт" на суму 2 726478,00 грн. та визнано кредитором на суму 1 966 209,02 грн., з яких 3 200, грн. - першої черги, 76 582,65 грн. - другої черги, 1 886 426,37 грн. - шостої черги. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду ГУ ДФС у Київській області звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року в частині невизнаних кредиторських вимог у розмірі 763 468,98 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 року колегією суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Сотнікова С.В. апеляційну скаргу ГУ ДФС у Київській області повернуто скаржнику без розгляду на підставі ст. 174 ГПК України у зв'язку з несплатою судового збору у встановленому законом порядку.

05.03.2017 року апеляційна скарга ГУ ДФС у Київській області надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, вище вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 05.04.2018 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.04.2018 року для розгляду справи № 911/2987/13 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу № 911/2987/13 за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року відкладено розгляд справи на 19.04.2018 року на підставі ст. 216 ГПК України та зобов'язано скаржника надати суду до початку судового засідання докази направлення додаткових пояснень до апеляційної скарги ліквідатору банкрута та кредиторам боржника (комітету кредиторів) у відповідності до ст. 266 ГПК України.

На виконання вимог вказаної ухвали суду скаржником надано відповідні докази.

Представники скаржника та ДП „Аерорух" в судовому засіданні 19.04.2018 року вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року в частині невизнаних кредиторських вимог у розмірі 763 468,98 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи скаржник повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

19.04.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників скаржника та ДП „Аерорух", колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ДФС у Київській області підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13 - частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви кредитора, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2987/13 про банкрутство ПрАТ „Авіакомпанія „Аеросвіт", провадження у якій порушено ухвалою господарського суду Київської області від 04.03.2015 року за заявою ТОВ „Тенак".

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.06.2015 року затверджено реєстр вимог кредиторів боржника.

Постановою господарського суду Київської області від 10.07.2015 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Талана Л.Г., вирішено інші процедурні питання у справі.

10.07.2015 року за № 20097 судом здійснено оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.12.2016 достроково припинено повноваження арбітражного керуючого Талана Л.Г. як ліквідатора у справі № 911/2987/13 про банкрутство ПрАТ „Авіакомпанія „Аеросвіт" та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Лецкана В.Л.

07.09.2017 року до господарського суду Київської області надійшла заява ГУ ДФС у Київській області про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 2 726 478,00 грн.

Кредиторські вимоги Головного управління ДФС у Київській області обґрунтовані податковими деклараціями з податку на додану вартість за березень-грудень 2015 року та січень-липень 2016 року, податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2015 та 2016 роки, звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за березень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року та січень-червень 2017 року, витягами з інтегрованих карток платника за 2015-2017 роки.

Ліквідатор банкрута згідно письмових пояснень № 1-1-03/223 від 13.10.2017 року визнав частково кредиторські вимоги ГУ ДФС у Київській області, а саме: 235 339, 04 грн. - друга черга, 423 465, 67 грн. - шоста черга, 1 466 663, 29 грн. - шоста черга та 3 200, 00 грн. - перша черга задоволення вимог кредиторів, інші вимоги відхилив, оскільки вони виникли після визнання боржника банкрутом.

За наслідками розгляду заявлених вимог ухвалою господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13, серед іншого, задоволено частково заяву ГУ ДФС у Київській області з кредиторськими вимогами до ПрАТ „Авіакомпанія „Аеросвіт" на суму 2 726 478,00 грн. та визнано кредитором на суму 1 966 209,02 грн., з яких 3 200, грн. - першої черги, 76 582,65 грн. - другої черги, 1 886 426,37 грн. - шостої черги. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В силу абз. 7 ч. 25 Закону про банкрутство внесення змін до затвердженого господарським судом реєстру вимог кредиторів здійснюється виключно за наслідками перегляду ухвали господарського суду в апеляційному та касаційному порядку або за нововиявленими обставинами, а також у разі правонаступництва.

За таких обставин, у відповідності до ч. 1 ст. 269 ГПК України, ухвала суду першої інстанції від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13 переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області, які є предметом оскарження в апеляційному порядку. В іншій частині зазначена ухвала не переглядається.

Переглядаючи законність винесення оскаржуваної податковим органом ухвали в апеляційному порядку, колегія суддів вбачає підстави для її часткового скасування з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ГУ ДФС у Київській області заявлено до визнання грошові вимоги у розмірі 2 726 478,00 грн., які включають в себе:

- 1 019 247, 00 грн. - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів за березень-грудень 2015 року та січень-липень 2016 року;

- 1 289 080,84 грн. - пеня, нарахована на борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року;

- 165 236, 55 грн. - пеня, нарахована на борг по податку на прибуток іноземних юридичних осіб за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року;

- 11 692,44 грн. - пеня, нарахована на борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачує податковий агент, із доходів платника податку у вигляді з/п за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року;

- 2 993,14 грн. - орендна плата з юридичних осіб за березень-грудень 2015 року;

- 71,54 грн. - пеня, нарахована на борг по орендній платі з юридичних осіб за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року;

- 2 235,53 грн. - земельний податок з юридичних осіб за березень-грудень 2015 року та січень-грудень 2016 року;

- 474,91 грн. - пеня, нарахована на борг по земельному податку з юридичних осіб за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року;

- 96,06 грн. - пеня, нарахована на борг по збору за спеціальне використання води за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року;

- 10,95 грн. - пеня, нарахована на борг по надходженню від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року;

- 235 339,04 грн. - єдиний внесок нарахований робітникам на суми заробітної плати, винагород за договорами ЦПХ, допомога по тимчасовій непрацездатності за березень-грудень 2015 року, січень-грудень 2016 року та січень-червень 2017 року.

Відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Необхідно зазначити, що з моменту порушення справи про банкрутство боржник знаходиться в особливому правовому режимі і Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних зі справами про банкрутство суб'єктів підприємницької діяльності, за виключенням випадків, передбачених у Законі.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами з приводу заявлених кредиторських вимог регулюються Законом про банкрутство.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 38 вказаного Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, у зв'язку з визнанням боржника банкрутом у такої особи виникає особливий правовий статус, який є значно відмінний від статусу боржника.

Згідно з ст. 1 Закону України про банкрутство поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 згаданого Закону поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, в ліквідаційній процедурі пред'являються та відповідно задовольняються вимоги, що виникли під час провадження у справі про банкрутство, тобто в процедурах розпорядження майном боржника та санації боржника.

Відповідно до приписів п. 9 ч. 1 ст. 38 Закону, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом ІІІ „Ліквідаційна процедура".

Також, ст. 38 Закону про банкрутство передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати жодних додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 41 Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження визначені у ч. 2 вказаної статті, а також здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Отже, правосуб'єктність ліквідатора визначена в Законі та він позбавлений права здійснювати повноваження, які не передбачені положеннями Законом та виходять за межі його компетенції.

Тому, податкові зобов'язання, які виникають в ліквідаційній процедурі, мають бути обумовлені саме в Законі, у зв'язку з чим на ліквідатора покладається відповідний обов'язок їх сплатити.

Виходячи з аналізу положень Закону, в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений нормами Закону.

Такими випадками є зобов'язання з оплати поточних платежів і витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч. 8 ст. 41 Закону).

Стаття 45 Закону про банкрутство розкриває склад витрат, пов'язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії (п.1 ч. 1 ст. 45 Закону). Оскільки сплата податку на додану вартість з продажу майна боржника, значно знижує обсяг ліквідаційної маси, то законодавець повинен був прямо виділити цей вид витрат, так як він має істотне значення. Однак, законодавець прямо не визначає сплату суми податку на додану вартість, як витрати, пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Отже, Законом про банкрутство прямо визначено, що в ліквідаційній процедурі в банкрута не з'являється ніяких додаткових поточних зобов'язань, у тому числі зі сплати обов'язкових платежів, крім тих, які у вигляді конкурсних вимог включені до реєстру вимог кредиторів у порядку статей 23, 38 Закону про банкрутство, тобто у боржника при продажу майна в ліквідаційній процедурі не виникає зобов'язань зі сплати податку на додану вартість.

У зв'язку з цим відповідні нарахування боржнику можуть здійснюватись лише до моменту прийняття постанови про визнання останнього банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури.

Як було зазначено вище, постановою господарського суду Київської області від 10.07.2015 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, постановлено, що господарську діяльність ПрАТ „Авіакомпанія „Аеросвіт" завершено, строк виконання всіх грошових зобов'язань боржника вважати таким, що настав 10.07.2015 року та припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом і розпорядження його майном.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заяву про визнання кредиторських вимог до боржника кредитором подано до суду з пропуском встановленого Законом про банкрутство строку на її подання.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 та ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі. Відповідне правило не поширюється, зокрема, на вимоги кредиторів сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання кредиторських вимог ГУ ДФС у Київській області у наступних сумах:

- 418 237,00 грн. - податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів за березень-червень 2015 року до 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 1 289 080,84 грн. - пеня, нарахована на борг по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року до 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 165 236,55 грн. - пеня, нарахована на борг по податку на прибуток іноземних юридичних осіб за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 11 692,44 грн. - пеня, нарахована на борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачує податковий агент, із доходів платника податку у вигляді з/п за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 1 197, 28 грн. - орендна плата з юридичних осіб за березень-червень 2015 року до 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 71,54 грн. - пеня, нарахована на борг по орендній платі з юридичних осіб за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 328,80 грн. - земельний податок з юридичних осіб за березень-червень 2015 року до 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 474,91 грн. - пеня, нарахована на борг по земельному податку з юридичних осіб за період з 26.04.2014 по 04.03.2015;

- 96,06 грн. - пеня, нарахована на борг по збору за спеціальне використання води за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року до 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 10,95 грн. - пеня, нарахована на борг по надходженню від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах за період з 26.04.2014 року по 04.03.2015 року до 6 черги реєстру вимог кредиторів;

- 76 582,65 грн. - єдиний внесок нарахований робітникам на суми заробітної плати до 2 черги реєстру вимог кредиторів;

Також, судом першої інстанції правомірно включено до першої черги реєстру вимог кредиторів судовий збір у розмірі 3 200,00 грн.

Решта вимог щодо податку на додану вартість та єдиного внеску нарахованого робітникам на суми заробітної плати правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки вони нараховані за час здійснення ліквідаційної процедури після визнання боржника банкрутом.

Разом з тим, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відхилення вимог на суму 1795,86 грн., які складаються з орендної плати з юридичних осіб за період з липня 2015 року по грудень 2015 року, та на суму 1 906,73 грн., які складаються із земельного податку з юридичних осіб за період липня 2015 року по грудень 2016 року, з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, в ліквідаційній процедурі у банкрута можуть виникати нові зобов'язання, зокрема, з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з п.п. 14.1.72. п. 14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Положеннями ст. 288 ПК України унормовано, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства; платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).

Судова колегія зауважує, що обмеження, передбачені нормами ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, не стосуються, у даному випадку, вимог ГУ ДФС у Київській області щодо плати за оренду землі, оскільки у матеріалах справи та в матеріалах грошових вимог відсутні докази припинення земельних відносин, суб'єктом яких є банкрут.

Оскільки, приписами Податкового кодексу України не передбачено самостійного корегування податковим органом сум, задекларованих платником податків, а земельне законодавство не пов'язує визнання особи банкрутом з припиненням зобов'язань зі сплати податку на землю та орендної плати, тому, відповідні вимоги слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою, які відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 15.03.2017 року у справі № 904/4029/15, від 05.07.2017 року у справі № 927/1152/15, від 12.04.2017 року у справі №904/1012/14 та від 15.03.2015 року у справі 29/5009/5854/11.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство, у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом

Таким чином, оскільки заявлені вимоги на суму 3 702,59 грн. складаються з орендної плати з юридичних осіб та земельного податку за період з липня 2015 року, тобто за період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом (10.07.2015 року), враховуючи чинні орендні правовідносини, оскільки ані заява з кредиторськими вимогами до боржника, ані повідомлення ліквідатора про визнання вимог ГУ ДФС у Київській області не містять зворотнього, грошові вимоги податкового органу у розмірі 3 702,59 грн. (основний борг за оренду землі) підлягають визнанню як поточні та включенню до 3 черги реєстру вимог кредиторів у цій справі.

Місцевий господарський суд під час прийняття оскаржуваної ухвали наведених обставин не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ГУ ДФС у Київській області з кредиторськими вимогами до боржника в зазначеній частині.

Таким чином, здійснивши перерахунок заявлених до визнання сум, судова колегія вбачає підстави для визнання ГУ ДФС у Київській області кредитором ПрАТ „Авіакомпанія „Аеросвіт" на суму 1 969 911,61 грн., з яких 3 200, грн. - першої черги, 76 582,65 грн. - другої черги, 3 702,59 грн. - третьої черги та 1 886 426,37 грн. - шостої черги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 280-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 17.10.2017 року у справі № 911/2987/13 в частині визнання вимог Головного управління ДФС у Київській області скасувати частково.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву Головного управління ДФС у Київській області про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 2 726 478,00 грн. задовольнити частково.

4. Визнати Головне управління ДФС у Київській області кредитором Приватного акціонерного товариства „Авіакомпанія „Аеросвіт" на суму 1 969 911,61 грн., з яких 3 200,00 грн. - першої черги, 76 582,65 грн. - другої черги, 3 702,59 грн. - третьої черги та 1 886 426,37 грн. - шостої черги.

5. В іншій частині кредиторських вимог Головного управління ДФС у Київській області відмовити.

6. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

7. Справу № 911/2987/13 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 23.04.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков