ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 квітня 2018 р. Справа № 918/91/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентком Сервіс" до відповідача Державного підприємства "Дослідницьке господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" про стягнення заборгованості в сумі 1 690 576,85 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 05.03.2018 року

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2018 року 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентком Сервіс" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" (відповідач) про стягнення 1 690 576,85 грн заборгованості з яких: 1 688 500,00 грн основної заборгованості та 2 076,85 грн 3% відсотків річних, позовні вимоги аргументувавши неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поворотної фінансової допомоги №06/11-2017 від 06.11.2017 року в частині своєчасного повернення наданої поворотної фінансової допомоги.

Ухвалою суду від 21.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.03.2018 року.

12.03.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У поданому відзиві відповідач, зокрема зазначає, що між сторонами дійсно укладався договір поворотної фінансової допомоги. Проте на даний час відповідач не має можливості повернути позивачу отриману допомогу у звязку з відсутністю коштів для повного погашення боргу. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачем безпідставно нараховано 2 076,85 грн 3% річних, оскільки умови укладеного між сторонами договору не містять положень щодо вказаної відповідальності.

Ухвалою суду від 13.03.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 11.04.2018 року.

В судовому засіданні 11.04.2018 року оголошувалась перерва до 24.04.2018 року.

20.04.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду відповідачем подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

В судове засідання 24.04.2018 року з'явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про оголошення перерви в судовому засіданні 11.04.2018 року.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 24.04.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

06.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рентком Сервіс" (позикодавець, позивач) та Державним підприємством "Дослідницьке господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" (позичальник, відповідач) укладено договір поворотної фінансової допомоги № 06/11-2017 (надалі - договір), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. договору (надалі - "фінансова допомога"), а позичальник зобовязується повернути фінансову допомогу у визначений цим договором строк.

Сума договору - розмір фінансової допомоги становить 2 000 000,00 грн. (п.2.1. договору з врахуванням змін, внесених додатковою угодою № 1 від 28.12.2017 року).

Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору позикодавець передає фінансову допомогу позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Фінансова допомога вважається переданою позичальникові в момент зарахування фінансової допомоги на поточний рахунок позичальника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перерахував відповідачу згідно договору фінансової допомоги 1 688 500,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с.12-23).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідач не заперечує факт отримання вказаних коштів згідно договору.

Згідно з п. 4.1. договору (з врахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 від 28.12.2017 року) фінансова допомога надається позичальнику строком до 31.01.2018 року.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що до закінчення строку, визначеного в п. 4.1. договору, позичальник зобовязується повернути позикодавцю фінансову допомогу.

Фінансова допомога вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його поточний рахунок або отримання векселя позикодавцем.

Згідно з положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги ті обставини, що фінансова допомога (позика) відповідачу надавалась до 31.01.2018 року, проте станом на час розгляду справи позивачу не повернута, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства "Дослідницьке господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" на корить Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентком Сервіс" 1 688 500,00 грн заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги №06/11-2017 від 06.11. 2017 року є законними обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають до задоволення.

Відповідач доказів повернення вказаної заборгованості суду не надав.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, у звязку з простроченням відповідачем строків повернення фінансової допомоги, нарахував відповідачу 3% річних за період з 01.02.2018 року по 15.02.2018 року в сумі 2 076,85 грн.

Згідно з п.п. 1.10., 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17 грудня 2013 року за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст.ст. 614, 617 ЦК України чи ст.218 ГК України).

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок 3% річних відповідає вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 076,85 грн 3% річних є законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають до задоволення.

Щодо доводів висвітлених у відзиві на позов суд зазначає, що відсутність у відповідача обігових коштів не звільняє останнього від обовязку виконувати укладені господарські зобовязання.

Щодо відсутності положень договору щодо права на нарахування відсотків річних, суд зазначає, що 3 % річних в розумінні ст. 625 ЦК України не мають характеру штрафних санкцій, вказана норма також не містить обовязку передбачати умовами договору право на нарахування відсотків річних.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентком Сервіс" до Державного підприємства "Дослідницьке господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" про стягнення 1 690 576,85 грн заборгованості, з яких: 1 688 500,00 грн основної заборгованості та 2 076,85 грн 3% річних підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідницьке господарство "Білокриницьке" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України" (35342, Рівненська область, Рівненський район, с.Біла Криниця, вул. Рівненська, 96, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентком Сервіс" (81300, Львівська область, Мостинський район, м. Мостиська, вул. Полуботка, 5, ) 1 688 500, 00 грн основного боргу, 2 076,85 грн 3% річних та 25 358,65 грн судового збору.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.04.2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.