КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2018 р. м. Київ Справа № 910/17248/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: не з'явився від відповідача-1: не з'явився від відповідача-2: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГАСТЕЛ ГРУП"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від06.11.2017
суддя Ковтун С.А.
повний текст складено27.12.2017
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "ГАСТЕЛ ГРУП", м. Київ
до1.публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Київ; 2. товариства з обмеженою відповідальністю "Мікуран", м. Дніпро;
провизнання права

За результатом розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАСТЕЛ ГРУП" (надалі-позивач/ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП") звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (надалі-відповідач-1/ПАТ КБ «Приватбанк») та товариства з обмеженою відповідальністю "Мікуран" (надалі-вдповідач-2/ТОВ "Мікуран"), в якій просило суд:

1. визнати за ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП" права вимоги на сплату грошового зобов'язання боржником - ТОВ "МІКУРАН", за кредитними договорами № 4М13236И від 15.04.2013, № 4М13707И від 07.11.2013, № 4М13714И від 08.11.2013, № 4М15007 від 15.01.2015, на підставі договору поруки № 4М13236 И/П від 17.11.2016;

2. визнати погашеним зобов'язання ТОВ "МІКУРАН" перед ПАТ КБ "Приватбанк за кредитними договорами № 4М13236И від 15.04.2013, № 4М13707И від 07.11.2013, № 4М13714И від 08.11.2013, № 4М15007 від 15.01.2015, які було виконано за договором поруки № 4М13236И/П від 17.11.2016 ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП".

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач зазначає, що між відповідачем-1 та відповідачем -2 були укладені кредитні договори № 4М13236И від 15.04.2013, № 4М13707И від 07.11.2013, № 4М13714И від 08.11.2013, № 4М15007 від 15.01.2015. В забезпечення виконання даних кредитних договорів між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП" був укладений договір поруки № 4М13236И/П від 17.11.2016, відповідно до умов якого поручитель (позивач) на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника, які виникають з умов кредитних договорів, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів. Як вказує позивач, 18.11.2016 він, як поручитель, виконав обов'язок боржника перед кредитором за кредитними договорами на суму 454 600 192,45 грн., тобто виконав умови договору поруки у повному обсязі, у зв'язку з чим, на думку позивача, до нього перейшли всі права кредитора за кредитними договорами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від06.10.2017 порушено провадження по справі № 910/17248/17 та призначено її до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/17248/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що задоволення кредиторських вимог у випадку набуття поручителем такого статусу (ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України), здійснюється шляхом примусового виконання обов'язку у натурі, а не шляхом визнання права чи визнання відсутності права, що свідчить про неефективність обраного позивачем способу правового захисту, оскільки вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення прав позивача.

Не погодившись з рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/17248/17, ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП" (надалі-скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга ТОВ «ГАСТЕЛ ГРУП» обґрунтована тим, що місцевим господарським судом неповно досліджено обставини справи, надано їм невірну оцінку, а тому, на думку скаржника, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, що склались між сторонами.

Так, скаржник в поданій ним апеляційній скарзі зазначає, що останній належним чином виконав зобов'язання за договором поруки № 4М13236И/П від 17.11.2016, а саме обов'язок боржника (ТОВ "Мікуран") перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитними договорами № 4М13236И від 15.04.2013, № 4М13707И від 07.11.2013, № 4М13714И від 08.11.2013, № 4М15007 від 15.01.2015 шляхом погашення заборгованості в сумі 454 600 192,45 грн. Відтак, у відповідача-1 ( ПАТ КБ «Приватбанк») відсутнє право кредитора за кредитними договорами по сплаті боргу. Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 556 не здійснив захисту прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 у справі № 910/17248/17 (головуючий суддя Разіна Т.І., судді - Чорна Л.В., Яковлєва М.Л.) апеляційну скаргу ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП" на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/17248/17- залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17248/17; розгляд апеляційної скарги ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП" на рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/17248/17 призначено на 24.04.2018.

Відповідачі 1-2 не подали суду відзив на апеляційну скаргу ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП". Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст. 263 Господарського процесуального строку України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази (рекомендовані поштові повернення).

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України), відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 17.11.2016 між ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитором ТОВ «ГАСТЕЛ ГРУП», як поручителем був укладений договір поруки № 4М13236И/П (надалі - договір поруки).

Предметом цього договору відповідно до п. 1 якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "МУКУРАН" (боржником) своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4М13236И від 15.04.2013, № 4М13707И від 07.11.2013, № 4М13714И від 08.11.2013, № 4М15007 від 15.01.2015, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

У п. 2 договору поруки сторони визначили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

У випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору (п. 4 договору поруки).

Пунктами 5, 6 договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти ) календарних днів з моменту отримання вимоги.

У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк». Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору ( п. 7. договору поруки).

У відповідності до п. 8 договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 9 договору поруки у випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п. 5 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмовій вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим договором.

Пунктом 10 договору поруки визначено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором ( п. 11. договору поруки).

Договір укладено/підписано з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 06.09.2016, укладеної сторонами.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У ст. 554 Цивільного кодексу України вказано, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 556 ЦУ України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, позивач повинен довести обставини щодо виконання замість боржника зобов'язання за кредитним договором, погашення всієї заборгованості, зокрема зі сплати кредиту та відсотків, по кредитному договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, згідно з платіжними дорученнями №№ 18, 19, 20, 21 від 18.11.2016 ( а.с. 23-26), перерахував відповідачу-1 грошові кошти в загальній сумі 454 600 192,45 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України ( в редакцій чинній на момент прийняття рішення у справі), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналогічні норми по своїй суті міститься у ст. ст. 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній з 15.12.2017.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що заборгованість ТОВ "МУКУРАН" (боржником) за кредитними договорами № 4М13236И від 15.04.2013, № 4М13707И від 07.11.2013, № 4М13714И від 08.11.2013, № 4М15007 від 15.01.2015 становила 454 600 192,45 грн..

Тобто позивачем не доведено того, що ним було повністю виконано зобов'язання з повернення кредитів та сплати відсотків за користування ними, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження обсягу таких зобов'язань та строків їх виконання, як і не містять доказів направлення відповідачем-1 позивачу (поручителю) чи відповідачу-2 (боржнику) відповідної вимоги про виконання зобов'язань.

Таких доказів ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП" не надано до суду апеляційної інстанції.

Отже, позивачем не доведено, що за рахунок коштів в сумі 454 600 192,45 грн. в повному обсязі погашено заборгованість боржника ( відповідача-2) за зазначеними кредитними договорами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15.

При цьому, заявлені вимоги позивача є фактично вимогами про встановлення факту та не можуть бути предметом спору і самостійно розглядатись в окремій справі.

Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог, а тому заявлені позивачем вимоги можуть бути предметом дослідження та доказування, в разі виникнення спору за кредитним договором.

Виконання поручителем свого обов'язку перед кредитором за боржника наділяє його правами вимоги до останнього. Дане право є майновим правом, яке може бути захищено способами, визначеними ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, одними з яких є визнання права та визнання відсутності права.

Визнання права є способом захисту, який застосовують у випадку спору між суб'єктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами правовідносин і, відповідно, з приводу відсутності цивільного права та цивільного обов'язку.

Право особи на захист своїх цивільних прав та інтересів забезпечено законом (ст. 15 Цивільного кодексу України), способи якого (ст. 16 Цивільного України та ст. 20 Господарського кодексу України) не є вичерпними. Водночас, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем вимоги про визнання права вимоги у позивача та визнання відсутнім права вимоги у відповідача-1 не призводять до поновлення права позивача, яке на його думку порушено.

Відповідно до п. 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП" є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі про те, що ТОВ "ГАСТЕЛ ГРУП", як поручитель, виконав обов'язок боржника ТОВ «Мікуран» перед кредитором ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, а саме погасив борг в сумі 454 600 192,45 грн., згідно з платіжними дорученнями №№ 18, 19, 20, 21 від 18.11.2016 ( а.с. 23-26), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів направлення банком та отримання від банку письмових вимог, адресованих позивачу, як поручителю, щодо погашення заборгованості за боржника відповідно з кредитними договорами № 4М13236И від 15.04.2013, № 4М13707И від 07.11.2013, № 4М13714И від 08.11.2013, № 4М15007 від 15.01.2015, адже зі змісту договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору (п. 5, п. 6 договору поруки).

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, інші доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 та Розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГАСТЕЛ ГРУП" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/17248/17 залишити без змін.

2. Справу № 91017248/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 25.04.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна