ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.04.2018 р. Справа № 905/629/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Часовському Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь Донецької області

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради, с. Саханка Новоазовський р-н. Донецької області

про розірвання договору оренди земельної частки (паю) №303 від 01.01.2002р., укладеного між ВАТ Маріупольський металургійний завод комбінат імені Ілліча та ОСОБА_2, зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) ОСОБА_1 сільської ради 15.04.2002р. за №303, -

За участю представників сторін:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: не зявився

Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь Донецької області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 сільської ради, с. Саханка Новоазовський р-н. Донецької області про розірвання договору оренди земельної частки (паю) №303 від 01.01.2002р., укладеного між ВАТ Маріупольський металургійний завод комбінат імені Ілліча та ОСОБА_2, зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) ОСОБА_1 сільської ради 15.04.2002р. за №303.

В обґрунтування вимог позивач посилається на істотні зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору та неможливість використовувати орендований земельний пай за призначенням.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 651, 652, 1285 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 13, 32, 33 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 4, 42, 61, 162, 164 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/629/18 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 21.02.2018р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/629/18 за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено розгляд справи по суті на 25.04.2018р.

Представник позивача у судове засідання 25.04.2018р. не зявився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином.

За висновками суду відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, виходячи з наступного:

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 87651, Донецька область, с. Саханка, вул. Центральна, 4. Аналогічна адреса відповідача зазначена в позовній заяві.

У відповідності до листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта від 10.02.2016 № 7-14-72 відділення поштового звязку призупинили приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької та Луганської областей, у т.ч. м. Донецьк у звязку з чим ухвали суду були розміщені на сторінці господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14, про що свідчать відповідні копії витягів з сайту.

Таким чином, господарським судом вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи та призначеного до розгляду судового засідання (про день, місце та час кожного судового засідання).

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч.1 ст.178 та ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін у світлі приписів ст.ст. 13,42, ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 210 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2002 року між фізичною особою ОСОБА_2 (надалі - Орендодавець) та Приватним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (надалі - Орендар) укладено договір оренди земельного паю №303 (надалі - Договір), відповідно до розділу 1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду земельний пай розміром 2,9 умовних кадастрових гектарів, вартістю 19949,02 грн., який розташований у межах земельної ділянки, виділений в натурі єдиним масивом на території ОСОБА_1 сільської ради для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до п.2.2. Договору, Орендодавець зобовязаний передати у користування Орендарю земельний пай у стані, пригідному для використання за цільовим призначенням.

Згідно з п. 5.1. розмір орендної плати щорічно складає 1% вартості земельного паю, вказаної у сертифікаті на право на земельний пай з урахуванням коефіцієнта індексації, розрахунок якого надається управлінням земельних ресурсів.

За умовами пункту 7.1., договір укладається строком на 20 (двадцять) років.

По закінченню строку договору Орендар має переважне право на укладання договору на новий строк (п.7.2. Договору).

Відповідно до Договір вступає в силу з моменту його реєстрації у ОСОБА_1 сільській раді.

Договір підписаний Сторонами та зареєстрований у встановленому порядку, про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації 15.04.2002р.

Як вбачається з матеріалів справи, Орендодавець фізична особа ОСОБА_2 померла 27.11.2009 року, спадкоємці відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.06.2017р.

Посилаючись на істотні зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору та неможливість використовувати орендований земельний пай за призначенням, у звязку з проведенням антитерористичної операції на території, на якій розташований земельний пай, позивач звернувся з розглядуваним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Згідно ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.

За приписами перехідних положень Закону України «Про оренду землі», громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч.2 ст.651 ЦК України).

Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у звязку з виконанням цього договору.

Згідно п.1 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На теперішній час Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не видавався.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 (п.2 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»).

Пунктом 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» встановлено, що на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до п.13 розділу 1 включено с. Саханка Новоазоввського району Донецької області.

Судом встановлено, що у 2002 році, в момент укладення договора оренди земельної ділянки, жодна із сторін не могла передбачити настання терористичної загрози на території Донецької області, яка несе пряму загрозу життю, здоровю та робить неможливим та небезпечним здійснення господарської діяльності на земельній ділянці.

Отже, в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Таким чином, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались (за весь період, від початку захоплення частини Донецької та Луганської областей незаконними збройними формуваннями та по сьогоднішній день не відновлено мирне життя та відсутні гарантії захисту та верховенства закону).

Виконання договору є неможливим, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки при укладенні договору оренди позивач розраховував на те, що ним будуть виконуватися умови договору, зокрема в частині оплати орендної плати, за фактичне використання земельного паю для сільськогосподарських потреб, однак, позивач позбавлений можливості користуватись земельним паєм, в результаті бойових дій та існування небезпеки в цьому регіоні.

Зазначені у позовній заяві обставини мають обєктивно негативні наслідки для обох сторін договору. Знаходження обєкту оренди на тимчасово непідконтрольній владі України території, в районі проведення антитерористичної операції, ускладнює можливість врегулювання сторонами спірних відносин та унеможливлює здійснення субєктом господарювання підприємницької діяльності в звичайному режимі. Сторони не мають можливості самостійно вплинути або усунути причини, внаслідок яких склалися обставини, що унеможливлюють подальше користування орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 1285 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки.

Отже, враховуючи, що після смерті орендодавця спадкова справа не відкривалась, спадкоємці відсутні, а особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельний пай розміром 2,9 умовних кадастрових гектарів, вартістю 19949,02 грн., який розташований у межах земельної ділянки, виділений в натурі єдиним масивом на території ОСОБА_1 сільської ради, є ОСОБА_1 сільська рада, що узгоджується з абз. 2 ч.1 ст. 1285 ЦК України, позов предявлено до належного відповідача, у розумінні ст. 48 ГПК України, внаслідок чого суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо дострокового розірвання договору оренди земельного паю №303 від 01.01.2002р., з огляду на що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний завод комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь Донецька область про розірвання договору оренди земельної частки (паю) №303 від 01.01.2002р., укладеного між ВАТ Маріупольський металургійний завод комбінат імені Ілліча та ОСОБА_2, зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) ОСОБА_1 сільської ради 15.04.2002р. за №303 підлягають задоволенню.

Судові витрати у відповідності до вимог п. 2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь Донецька область до ОСОБА_1 сільської ради, с. Саханка Новоазовський р-н. Донецької області про розірвання договору оренди земельної частки (паю) №303 від 01.01.2002р., укладеного між ВАТ Маріупольський металургійний завод комбінат імені Ілліча та ОСОБА_2, зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) ОСОБА_1 сільської ради 15.04.2002р. за №303 задовольнити повністю.

Розірвати договір оренди земельного паю №303 від 01.01.2002р., укладений між ВАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча та ОСОБА_2, зареєстрований у книзі записів рестрації договорів оренди земельних часток (паїв) ОСОБА_1 сільської ради 15.04.2002р. за №303.

Договір оренди земельного паю №303 від 01.01.2002р., укладений між ВАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча та ОСОБА_2 вважати розірваним з дня набрання судовим рішенням чинності.

Стягнути з ОСОБА_1 міської ради (87651, Донецька область, Новоазовський район, с. Саханка, вул. Центральна, буд.4, ) на користь Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, б.1, ) судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання поновного судового рішення, через Господарський суд Донецької області, в порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Суддя О.В. Чернова

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2018 року.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/