КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа№ 927/81/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Власенко М.О., адвокат, ордер №33691 від 10.04.2018;

від відповідача - Паламарчук О.М., адвокат, довіреність № б/н від 10.01.2018,

розглянувши апеляційну скаргу приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області в частині повернення зустрічної позовної заяви приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" без розгляду від 27.02.2018 у справі №927/81/18 (суддя Шморгун В.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" до приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" про стягнення 11 431 862, 20 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроком" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" про стягнення 11 431 862, 20 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачем, як поручителем за договором про факторингове фінансування з регресом від 26.02.2016 №017/Д1-0-0-0/70/002 сплачено кошти публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" у розмірі 11 431 862,20 грн. за невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 22.11.2016 №Кв221116/01, права вимоги за яким були відступлені позивачем Банку на умовах факторингу.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.02.2018 відкрито провадження у справі №927/81/18, призначено підготовче засідання на 27.02.2018 та встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

У вказаний строк відповідачем було подано до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" 9 716 100,00 грн. збитків.

Зустрічну позовну заяву було обґрунтовано наступним.

Так, ПОСП "Колос" вказує, що ним за договором поставки від 22.11.2016 №Кв221116/01 отримано від ТОВ "Украгроком" насіння кукурудзи, яке у подальшому було посіяно. Проте, після збору урожаю кукурудзи у жовтні та листопаді 2017 року ПОСП "Колос" виявлено, що показник урожайності становить на 2,74 тони менше запланованого. Здійснивши перевірку наданих відповідачем за зустрічним позовом сертифікатів на насіння у Реєстрі сертифікатів на насіння та/або садивний матеріал, ПОСП "Колос" встановлено, що лише два сертифікати повністю відповідають даним, які значаться у реєстрі та підтверджують відповідність насіння, інші сертифікати у Реєстрі відсутні.

ПОСП "Колос" вважає, що поставлене ТОВ "Украгроком" насіння кукурудзи не відповідало посівним характеристикам, зазначених у сертифікатах на насіння, внаслідок чого позивачу за зустрічним позовом завдано збитків у формі неотриманого доходу, який би позивач за зустрічним позовом міг отримати за умови посіву якісного матеріалу.

Посилаючись на ст. 1166 Цивільного кодексу України, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом завдані йому збитки у розмірі 9 716 100,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.02.2018 у справі №927/81/18 було, зокрема, повернуто приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Колос" зустрічну позовну заяву без розгляду.

Повертаючи зустрічну позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що вона подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, оскільки первісний та зустрічний позови не є взаємопов'язаними за своєю правовою природою, а їх спільний розгляд не є доцільним.

Не погодившись з прийнятою ухвалою в частині повернення зустрічної позовної заяви приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" без розгляду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати в наведеній частині, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду зустрічної позовної заяви.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на пов'язаність первісного та зустрічного позовів, оскільки обидва позови пов'язані, зокрема, договором поставки від 22.11.2016 №Кв221116/01.

Представник апелянта - відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 23.04.2018 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача за первісним позовом надав пояснення, яким просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Частиною 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що зустрічна позовна заява подана у строк, встановлений ч. 1 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України (протягом 15-тиденного строку з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі), отже відповідно в цій частині позивачем за зустрічним позовом не було допущено порушення.

Проте, апеляційний суд вважає, що зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Так, підставою первісного позову позивачем було визначено обставини з виконання ним, як поручителем, за договором про факторингове фінансування з регресом від 26.02.2016 №017/Д1-0-0-0/70/002 зобов'язань відповідача за договором поставки від 22.11.2016 №Кв221116/01 в частині оплати отриманого товару, права вимоги за яким були відступлені позивачем публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" на умовах факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

За приписами ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 2 ст. 1081 Цивільного кодексу України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Одночасно, укладений між позивачем за первісним позовом та Банком договір про факторингове фінансування містить положення щодо поруки товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" перед Банком за виконання приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Колос" своїх зобов'язань по оплаті коштів за Правами типу 1.

Частиною 1 ст. 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 558 Цивільного кодексу України після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що хоча правовідносини з факторингу, поручительства та відповідного регресного стягнення і базуються на наявності грошової вимоги, яка виникла у продавця на підставі договору поставки, тобто за наявності конкретно визначеного розміру заборгованості покупця перед продавцем у договірному зобов'язанні, такі правовідносини регулюються та підлягають виконанню на підставі інших, ніж правовідносини купівлі-продажу, правових норм.

Виконання договору факторингу ані нормами цивільного законодавства, ані умовами договору не пов'язується з дослідженням та оцінкою взаємовідносин сторін за договором поставки, на підставі якого виникла грошова вимога, що не стосується наявності та відповідного розміру такої вимоги.

Так, п. 1.3 договору факторингу визначається, що фактор (банк) не набуває будь-яких обов'язків клієнта (позивача) щодо поставки товарів, робіт, послуг та інших обов'язків, що випливають з такої поставки.

Так само поручительство за договором про факторингове фінансування, а у подальшому і регресне стягнення внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем, пов'язується саме з належним виконанням фактором своїх обов'язків, а у подальшому і з належним виконанням поруки, відповідно, а не з дослідженням та оцінкою взаємовідносин сторін за договором поставки, на підставі якого виникла ця грошова вимога.

В свою чергу, вимоги за зустрічним позовом ґрунтуються на обставинах поставки товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" приватно-орендному сільськогосподарському підприємству "Колос" товару неналежної якості за договором поставки від 22.11.2016 №Кв221116/01, що за доводами позивача за зустрічним позовом, завдало йому збитків у вигляді неодержаного доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Проте, предмет зустрічного позову не направлений на зменшення розміру грошового зобов'язання покупця, а відтак і розміру грошової вимоги, яка є предметом факторингу (у подальшому і регресного стягнення за відповідною порукою).

Натомість, предметом зустрічного позову є стягнення з позивача за первісним позовом збитків у порядку ст. 1166 Цивільного кодексу України, тобто вказані правовідносини жодним чином не пов'язані з правовідносинами факторингу та поручительства.

З огляду на викладене, доводи апелянта про пов'язаність первісного та зустрічного позовів, оскільки обидва позови пов'язані, зокрема, договором поставки від 22.11.2016 №Кв221116/01, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Отже, вимоги за первісним та зустрічним позовами не пов'язані підставами цих позовів або поданими доказами. До того ж, зустрічний позов не має на меті захисту від первісного позову або спростування його частково чи повністю, а тому висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду є обґрунтованим.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Колос" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Чернігівської області в частині повернення зустрічної позовної заяви без розгляду від 27.02.2018 у справі №927/81/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 26.04.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко