РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2018Справа № 910/461/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи за правилами загального позовного провадження

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЮПС і К"

до фізичної особи-підприємця Мільштейн Михайла Марковича

про стягнення 122 000,00 грн.

за участю представників учасників справи:

позивача: не з`явились

відповідач: Мільштейн М.М.; Науменко С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮПС і К" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Мільштейн Михайла Марковича про стягнення 122 000, 00 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором від 23.02.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.01.2018 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ЮПС і К" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 05.02.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав письмову заяву про те, що відомості щодо офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти фізичної особи-підприємця Мільштейн Михайла Марковича позивачу невідомі; письмове підтвердження про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав; докази надіслання на адресу відповідача копій платіжних доручень, додатку № 1 до договору № 12/02/2017 від 23.02.2017; додатку № 2 до договору № 12/02/2017 від 23.02.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/461/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 27.02.18.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 26.02.2018 відповідач подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував.

Відповідач, 23.02.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) подав клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв'язку з перебування його за межами Києва. Крім того, в поданому клопотанні просив суд надати додатковий час для подання до суду відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення на позов.

Оскільки відповідач не обґрунтував неможливість надання письмового відзиву на позов у визначений судом строк, а також те, що 26.02.2018 до суду надійшов його письмовий відзив на позов, ухвалою від 27.02.2018 суд відмовив в задоволенні клопотання в цій частині.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 відкладено підготовче засідання на 27.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/461/18 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 24.04.2018 відповідач та його представник проти позову заперечували.

Представник позивача у судове засідання 24.04.2018 не з`явився, однак 30.03.2018 подав клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, в поданому клопотанні зазначив про те, що надані відповідачем до письмового відзиву товарно-транспортні накладні позивачем не підписувалися та на обліку не перебувають.

Розглянувши подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи суд відмовив у його задоволенні, оскільки відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 24.04.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 23 лютого 2017 року укладено договір №12/02/2017 про виготовлення та продаж напівавтоматичного пристрою «ШОВ-2200 Ш+С+Ш ПА» для зварювання та відрізання поліетиленового рукава.

Згідно приписів частини першої статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (частина перша статті 656 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи містять дві копії укладеного договору, з яких одна надана суду позивачем, інша - відповідачем. В цілому копії є тотожними, за виключенням ціни договору.

За твердженням позовної заяви сторони дійшли згоди, що вартість обладнання, яке мав передати відповідач, складає 118 500 гривень (пункт 2.2 наданого позивачем примірника договору).

Відповідно до пункту 3.1 договору №12/02/2017 від 23.02.2017 позивач здійснює попередню оплату обладнання на користь відповідача у розмірі 70% від суми договору.

Іншими словами, у позивача з моменту укладення угоди виникло зобов'язання сплатити відповідачу 82 950 гривень (118 500 х 70%).

Відповідно до пункту 3.2 договору решту суми - 30% ціни договору позивач мав перерахувати відповідачу після приймання обладнання на складі постачальника перед відвантаженням.

Відповідно до пункту 4.9 відвантаження обладнання виконується продавцем на умова EXW (продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання з постачання, з моменту передачі товару у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці) після оплати рахунків відповідача.

До позовної зави додано копії платіжних доручень, відповідно до яких позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача:

- протягом березня-квітня 2017 року - 70 000 гривень (платіжні доручення №№1250, 1254, 1251, 1252, 2228, 2229 та 2227;

- другого серпня 2017 року - 52 000 гривень (платіжне доручення №4373 від 31.07.2017 на суму 13 500 грн. та платіжне доручення №4374 від 31.07.2017 на суму 38 500 грн., які проведені банком 02.08.2017).

Таким чином, позивач загалом перерахував відповідачу 122 000 гривень, що на 39 050 гривень. більше зобов'язання з попередньої оплати (70% відповідно до пункту 3.1 договору) і на 3 500 гривень. більше встановленої пунктом 2.2 наданого позивачем примірника договору ціни обладнання.

У той же час, відповідач стверджує, що наданий позивачем примірник договору є лише попередньою редакцією, а остаточна узгоджена ціна договору на час його підписання склала 132 000 гривень.

Крім того, у зв'язку зі зміною технічного завдання на виготовлення обладнання додатковою угодою від 13.03.2017 (пунктом 3) сторонами у справі було збільшено ціну договору на 13 500 гривень (сума співпадає з сумою платіжного доручення №4373 від 31.07.2017). Відповідно - ціна договору сторонами визначена у розмірі 145 500 гривень.

За твердженням відповідача визначене договором обладнання було отримано позивачем 02.08.2017 на виробничій базі в селищі Требухів Броварського району Київської області. В якості доказів факту передачі товару відповідачем надано суду копії отриманих ним від позивача засобами електронного зв'язку товарно-транспортної накладної та довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. Зазначені документи суд не може визнати достатніми і належними доказами, оскільки останні не містять підписів уповноважених позивачем осіб.

Відповідно до умов пунктів 4.3 та 4.4 договору №12/02/2017 від 23.02.2017 (абсолютно співпадають в обох редакціях, наданих позивачем та відповідачем) датою виготовлення обладнання є дата його готовності до випробування приймання-передачі. Продавець письмово чи електронною поштою повідомляє покупця про готовність обладнання до демонстраційних випробувань не менш ніж за 5 днів.

Пунктом 4.7 договору №12/02/2017 від 23.02.2017 (вимоги співпадають в обох редакціях, наданих позивачем та відповідачем) встановлено, що у випадку відповідності результатів демонстраційних випробувань вимогам додатків №1 та №2 до договору, сторони підписують акт про виконання робіт.

У той же час, пунктом 4.7 договору №12/02/2017 від 23.02.2017 передбачено, що у випадку неприбуття представника покупця для участі в проведенні випробувань, продавець проводить їх самостійно.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (частина друга статті 664 Цивільного кодексу України).

З наданого відповідачем листа підприємця ГаркавенкоО.П. вбачається, що виготовлення корпусу та зборка напівавтомата «ШОВ-2200 Ш+С+Ш ПА» проводилась ним особисто в орендованих приміщеннях в селищі Требухів Броварського району Київської області. Обладнання було повністю зібраним та відрегульованим наприкінці липня 2017 року. Відповідно до отриманих від відповідача вказівок 02.08.2017 приватний підприємець Гаркавенко О.П. завантажив виготовлене обладнання на вантажний автомобіль (перевізник - ОСОБА_4, вантажоотримувач - ТОВ «ЮПС і К») та передав водієві товарно-транспортну накладну.

Дії підприємця Гаркавенко О.П. в часі співпадають з датою проведення платежів банківською установою позивача відповідно до платіжних доручень останнього №4373 на суму 13 500 грн. та №4374 на суму 38 500 грн.

Враховуючи вимоги пункту 4.9 договору, невідповідність перерахованих сум ціні договору (в редакції позивача), більш як тримісячну перерву в перерахуванні грошових коштів попередньої оплати та призначення платежу в платіжному дорученні №4373 суд дійшов висновку, що мова йде не про попередню оплату за виготовлення обладнання (твердження позову), а про остаточні розрахунки за передане обладнання (твердження відзиву).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до вимог закону, інших правових актів, договору.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина сьома статті 193 Господарського кодексу України).

Оцінюючи наведені вище обставини та докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що у даному випадку спір фактично виник внаслідок недбалого відношення до первинних бухгалтерських документів як відповідача так і позивача. Занадто довірливі відносини суб'єктів господарювання сприяють розвитку їх галузі, проте негативним наслідком цього може стати неможливість в майбутньому захистити порушені права у примусовому порядку.

В процесі розгляду справи відповідач спростував твердження позову про відсутність факту виготовлення та передачі обладнання позивачу. Суд не надає оцінку якості та відповідності переданого обладнання вимогам укладеного договору, оскільки дане питання не було предметом судового дослідження і матеріали справи не містять відповідних доказів.

У той же час, суд встановив необґрунтованість посилання позивача на приписи частини другої статті 693 Цивільного кодексу України як на правову підставу своїх вимог.

Встановивши відсутність покладених в основу позову обставин, суд відмовляє у його задоволенні повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.04.2018.

Суддя Кирилюк Т.Ю.