РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року Справа № 902/1028/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (договір про надання адвокатських послуг №17/07/2017/1 від 17 липня 2017 року)

відповідача: представник не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 29 січня 2018 року суддею Нешик О.С. у м.Вінниці, повний текст складено 07 лютого 2018 року

у справі №902/1028/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке"

про стягнення 1610858,01 грн. згідно договору поставки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроком" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" заборгованості в розмірі 1610858,01 грн., що нарахована в зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору поставки №ВН300316/02 від 30 березня 2016 року, з яких 895773,37 грн. - основного боргу, 216777,62 грн. - штрафу, 262271,22 грн. - 30% річних та 236035,79 грн. - пені.

Рішенням господарського суду Вінницької області (суддя Нешик О.С.) від 29 січня 2018 року у справі №902/1028/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (надалі відповідач) про стягнення 1610858,01 грн. згідно договору поставки було задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (22865, Вінницька область, Немирівський район, смт.Ситківці, вул.Мандролька, буд.19; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (03039, м.Київ, вул.Голосіївська,7, корп.2, оф.5/1 79495; ) 895773,37 грн. боргу з урахуванням курсової різниці, 231247,89 грн. пені, 216777,62 грн. штрафу, 262171,91 грн. 30% річних та 24089,56 грн. витрат на сплату судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення 30 % річних в сумі 99,31 грн. та пені в сумі 4787,90 грн. було відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача за договором з урахуванням курсової різниці складає 895773,37 грн. Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року у справі №902/1028/17 і прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Украгроком" в частині стягнення 216777,62 грн. штрафу та 231247,89 грн. пені.. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що крім основного боргу з урахуванням курсової різниці рішенням від 29 січня 2018 року судом першої інстанції стягнуто з ТОВ "Ситковецьке" 231247,89 грн. пені, 216777,62 грн. штрафу, 262171,91 грн. 30% річних. Апелянта звертає увагу, що з відповідача стягнуто 710197,42 грн. штрафних санкцій, що майже дорівнює залишку суми заборгованості за основним боргом з урахуванням курсової різниці. Негативні наслідки заподіяні простроченням відповідача компенсовані задоволення вимог про стягнення боргу із врахуванням знецінення курсу долара США та 30% річних, які задоволені судом, та які в десять разів перевищують їх розмір, встановлений законом. Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Частина 2 статті 233 Господарського кодексу України визначає, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26 лютого 2018 року у справі №902/1028/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" на рішення господарського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року у справі №902/1028/17 залишено без руху на підставі пунктів 2, 3 частини 3 статті 258 ГПК України. Встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, апелянту було вручено копію ухвали апеляційного суду 02 березня 2018 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2018 року у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) по справі №902/1028/17 - ОСОБА_2 19 березня 2018 року було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І..

19 березня 2018 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" на виконання вимог ухвали апеляційного суду надійшов лист до якого долучено квитанція про сплату судового збору та докази направлення апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 березня 2018 року у справі №902/1028/17 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" на рішення господарського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року у справі №902/1028/17; встановлено строк Товариству з обмеженою відповідальністю "Украгроком" для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; розгляд скарги призначено на "25" квітня 2018 року.

Від позивача ТОВ "Украгроком" надійшов відзив №28-03/18-02 від 28 березня 2018 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. При цьому, зазначає, що відповідач не виконує власні зобов'язання вже більше 16 місяців поспіль, що і потягнуло за собою нарахування за даний період штрафних санкцій. Окрім цього, 30 % річних не є видом штрафних санкцій, застосованих до відповідача, а є платою за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Стосовно задоволення судом вимог позивача щодо стягнення з відповідача 30% річних, які на думку відповідача в десять разів перевищують встановлений законом розмір, позивач звертає увагу, що оскільки укладеним між сторонами договором був передбачений інший розмір процентів від простроченої суми (стаття 625 Цивільного кодексу України), відповідно до пункту 5.3. Договору, у випадку прострочення покупцем платежу, покупець на вимогу продавця сплачує останньому 30% річних від простроченої суми, позивач абсолютно правомірно здійснив нарахування відповідачу процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Крім того, ТОВ "Украгроком" зазначає, що законом передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України). Стосовно тверджень відповідача про можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду позивач зауважує, що така можливість є правом, а не обов'язком суду. Для використання такого права необхідна наявність певних чинників, однак, відповідач не сплатив позивачу кошти за отриманий товар, як до моменту звернення позивача до суду, так і після винесення рішення у справі; відповідач жодним належним та допустимим доказом не довів свій скрутний матеріальний стан та фактичну неможливість виконання зобов'язань за договором; відповідачем також не було надано суду жодних доказів стосовно своїх інтересів, які унеможливлюють виконання зобов'язань за укладеним з позивачем договором.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримала вимоги і доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

25 квітня 2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" надійшов електронний лист з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із тим, що 25 квітня 2018 року в апеляційному суді м.Києва призначено до розгляду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді.

Колегія суддів зазначає, що клопотання відповідача ТОВ "Ситковецьке" не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи зобов'язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи.

На підтвердження участі адвоката у іншій справі, останнім подано витяг з сайту Апеляційного суду м.Києва, згідно якого 25 квітня 2018 року буде розглядатись справа №760/3178/18 за участю представника ОСОБА_3.

Необхідно зазначити, що підтвердженням надання послуг з представництва є договір про надання послуг, довіреність, ордер, натомість з вищевказаного витягу не вбачається, що у даній справі адвокат ОСОБА_3 є представником учасника провадження у справі станом на дату її розгляду.

Окрім цього, явка сторін у справі визнавалась на власний розсуд, а відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

Таким чином, враховуючи, що явка в судове засідання у справі №902/1028/17 не визнавалась судом обов'язковою, причини неявки в судове засідання, зазначені в клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів не може визнати поважними.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (покупець) укладено договір поставки №Вн300316/02 на умовах товарного кредиту /а.с. 12-16/.

Відповідно до предмету договору, продавець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти товар та оплатити його вартість (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору, найменування товару, його кількість, терміни поставки та оплати, базис поставки (місце передачі покупцю) визначені у Специфікаціях до цього договору, які є його невідємною частиною. Ціна за одиницю виміру товару та його загальна ціна, яку має сплатити покупець, визначається Специфікаціями (додатками) до цього договору, з урахуванням вимог щодо цього, викладених в тексті самого договору (розділ 2). Продавець має право достроково виконати свої зобовязання щодо поставки товару.

Факт поставки та передачі товару від продавця до покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних (або актів приймання-передавання) повно важними представниками сторін. З моменту прийому-передачі товару до покупця переходить право власності на товар та ризики його випадкового знищення або пошкодження (пункт 1.4. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору, ціна товару, умови та витрати на доставку вказується сторонами в Специфікаціях, що є невідємною частиною цього договору. Сплата ціни товару покупцем здійснюється у гривнях України. Сторони можуть визначити в Специфікації грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті у доларах США (Євро), по курсу продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує даті підписання Специфікації.

Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на банківський рахунок продавця, вказаний в рахунку-фактурі. Оплата рахунку-фактури дійсна в межах терміну визначеного в ньому (пункт 2.2. договору).

Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем у присутності уповноваженого представника продавця в момент отримання товару від продавця. Покупець зобовязаний перевірити комплектність, цілісність тари, а також відсутність ознак пошкодження або псування товару. Приймання товару покупцем за кількістю підтверджується видатковою накладною. Після приймання товару за кількістю претензії покупця щодо кількості, пакування чи зовнішнього вигляду товару не приймаються (пункт 4.4. Договору).

Відповідно до пункту 4.11 договору, стосовно товару, яким є засоби захисту рослин та регуляторів росту рослин, претензії щодо прихованих недоліків товару, які зявляються після застосування товару, приймаються та можуть бути задоволені продавцем лише у випадку присутності представника продавця під час першого застосування товару покупцем. Під час такого першого застосування товару представники сторін складають акт застосування товару на контрольній смузі. В акті зазначається вид застосованого товару, час його застосування, рослинна культура щодо якої застосований товар та інші дані. При розгляді претензії продавцем береться до уваги результати застосування товару на контрольній смузі.

Стосовно товару, яким є насіння, претензії щодо прихованих недоліків товару заявляються покупцем протягом 30 днів з дати приймання-передачі товару. У цьому випадку покупець повинен письмово заявити про це продавцю негайно та викликати представника продавця для складання акту, в якому фіксуються виявлені недоліки товару. На вимогу продавця недоліки товару повинні бути підтверджені результатами аналізів лабораторії (пункт 4.12. договору).

Претензії покупця розглядаються продавцем в місячний строк, який обчислюється з дня одержання претензії і можуть бути визнані обґрунтованими тільки при умові дотримання покупцем вимог розділу 4 договору, а також вимог інструкції виробника, інших нормативних документів по транспортуванню, зберіганню та застосуванню товару (пункт 4.13. договору).

В рамках договору поставки №Вн300316/02 від 30 листопада 2016 року між сторонами було укладено додатки до договору №№1-16 (специфікації №№1-16) /а.с.17-32/, а саме: специфікація №1 від 05.04.2016 на суму 2 577502,75 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №2 від 05.04.2016 на суму 341352,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №3 від 06.04.2016 на суму 761079,90 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №4 від 19.04.2016 на суму 210000,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №5 від 19.04.2016 на суму 380759,20 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №6 від 04.05.2016 на суму 28411,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №7 від 05.05.2016 на суму 427650,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №8 від 06.05.2016 на суму 174000,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №9 від 06.05.2016 на суму 369595,80 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №10 від 25.05.2016 на суму 184029,60 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №11 від 26.05.2016 на суму 65419,76 грн термін опати до 10.11.2016; специфікація №12 від 22.06.2016 на суму 67257,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №13 від 04.07.2016 на суму 196948,65 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №14 від 04.07.2016 на суму 523675,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація №15 від 04.07.2016 на суму 125682,00 грн термін оплати до 10.11.2016; специфікація№16 від 05.07.2016 на суму 53805,60 грн термін оплати до 10.11.2016.

Як вбачається судами з матеріалів справи, на виконання вказаного договору, продавець поставив товар відповідачу у кількості та асортименті, вказаному у специфікаціях №№1-16 до договору на загальну сум 6487168,32 грн з ПДВ, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними сторонами видатковими накладними, а саме: видаткова накладна №Вн000009 від 05.04.2016 на суму 341352,00 грн; видаткова накладна №Вн000013 від 06.04.2016 на суму 739704,00 грн; видаткова накладна №Вн000021 від 11.04.2016 на суму 21375,90 грн; видаткова накладна №Вн000043 від 19.04.2016 на суму 239904,51 грн; видаткова накладна №Вн000042 від 19.04.2016 на суму 179700,00 грн; видаткова накладна №Вн000055 від 22.04.2016 на суму 1993567,79 грн; видаткова накладна №Вн000059 від 22.04.2016 на суму 380759,20 грн; видаткова накладна №Вн000063 від 25.04.2016 на суму 210000,00 грн; видаткова накладна №Вн000003 від 05.05.2016 на суму 427650,00 грн; видаткова накладна №Вн000004 від 05.05.2016 на суму 164330,51 грн; видаткова накладна №Вн000007 від 05.05.2016 на суму 25913,25 грн; видаткова накладна №Вн000008 від 05.05.2016 на суму 2497,75 грн; видаткова накладна №Вн000016 від 10.05.2016 на суму 174000,00 грн; видаткова накладна №Вн000017 від 10.05.2016 на суму 369595,80 грн; видаткова накладна №Вн000068 від 26.05.2016 на суму 65419,76 грн; видаткова накладна №Вн000003 від 01.06.2016 на суму 184029,60 грн; видаткова накладна №Вн000105 від 22.06.2016 на суму 11769,98 грн; видаткова накладна №Вн000109 від 23.06.2016 на суму 55487,03 грн; видаткова накладна №Вн000014 від 04.07.2016 на cyму 196948,65 грн; видаткова накладна №Вн000024 від 07.07.2016 на суму 53805,60 грн; видаткова накладна №Вн000025 від 07.07.2016 на сум 523674,99 грн та видаткова накладна №Вн000027 від 07.07.2016 на суму 125682,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідач частково повернув товар на суму 899446,65 грн, що підтверджується: видатковою накладною на повернення від покупця товару №СТ-0000004 від 23 травня 2016 на суму 25913,25 грн.; видатковою накладною на повернення від покупця товару №СТ-0000008 від 09 грудня 2016 року на суму 125682,00 грн. та видатковою накладною на повернення від покупця товару №СТ-0000009 від 09 грудня 2016 року на суму 465023,40 грн. /а.с.63-65/.

Згідно банківських виписок відповідачем було здійснено часткову оплату за товар на загальну суму 210000,00 грн. /а.с.66-70/.

На суму 4510611,20 між сторонами проведено взаємозалік, що підтверджується протоколом про взаємозалік коштів від 09 грудня 2016 року.

Розрахунків за товар відповідач не проводив, порушивши зобов'язання по оплаті товару за додатками (специфікаціями №1 та №7) на загальну суму 867110,47 грн, а саме: за додатком (специфікацією №1) прострочено оплату в розмірі 439460,47 грн.; за додатком (специфікацією №7) прострочено оплату в розмірі 427650,00 грн.

Пунктом 2.3 договору поставки №Вн300316/02 від 30 листопада 2016 року сторони передбачили, що у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті розрахунку за товар (його частину), вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладення відповідної специфікації, то неоплачена ціна товару, яку має сплатити покупець, змінюється, та здійснюється за наступною формулою С = В х (К2/К1) грн., де: С кінцева ціна неоплаченого товару, що підлягає оплаті (його частини) в національній валюті України, після зміни ціни такого товару; В ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у звязку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні; К2 вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує даті розрахунку за товар; К1 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує даті укладення відповідної специфікації.

Сторони погодили, що перерахунок продавцем вартості неоплаченого товару за цим пунктом є обов'язковим для покупця та не потребує підписання сторонами жодних додаткових угод до договору.

Станом на 10 листопада 2017 року (останній банківський день, що передує даті підписання позовної заяви) курс долара США до гривні на міжбанку складав 26,52 грн за долар США.

Станом на 04 квітня 2016 року (останній банківський день, що передує даті написання додатку (Специфікації №1) курс долара США до гривні на міжбанку складав 26,20 грн за долар США.

Станом на 04 травня 2016 року (останній банківський день, що передує даті написання додатку (Специфікації №7) курс долара США до гривні на міжбанку складав 25,15 грн за долар США.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача за договором з урахуванням курсової різниці складає 895773,37 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, зобовязання за договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконувались неналежним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 895773,37 грн. боргу з курсовою різницею.

Крім того, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, ТОВ "Украгроком" заявлено до стягнення 216777,62 грн. - штрафу, 262271,22 грн. - 30% річних та 236035,79 грн. - пені.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до пункту 3 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 5.2., 5.3. та 5.4. договору визначено, що за порушення строків (термінів) платежів Покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 25 % від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У випадку прострочення покупцем платежу, покупець на вимогу продавця сплачує останньому 30% річних від простроченої суми. Сума простроченого платежу визначається ціною товару, яку покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання продавцем вимоги або позову до суду, ціна товару (її частина) не сплачена покупцем, сума несплаченої ціни товару визначається за формулою С = В х (К2/К1) грн., де: С кінцева ціна неоплаченого товару, що підлягає оплаті (його частини) в національній валюті України, після зміни ціни такого товару; В ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у звязку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні; К2 вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує даті написання позовної заяви; К1 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує даті укладення відповідної специфікації.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вимоги щодо стягнення пені, штрафу та 30% річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум штрафу, пені та 30% річних та встановлено, що штраф у розмірі 25% від суми заборгованості - 867110,47 грн. позивачем обраховано вірно, з огляду на що місцевим судом правомірно задоволено вимогу про стягнення штрафу в сумі 21677,62 грн. Однак, здійснивши розрахунок 30% річних та пені, за вказані періоди по кожному простроченому платежу окремо, колегією суддів встановлено, що обґрунтованими до стягнення є 30% річних в розмірі 262171,91 грн. та пеня в розмірі 231247,89 грн. В задоволенні 30% річних в сумі 99,31 грн. та пені в сумі 4787,90 грн. судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Причиною подання апеляційної скарги стало питання про наявність або відсутність підстав для зменшення господарським судом заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру штрафу - це право суду, а не його обов'язок, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, встановивши наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та врахувавши, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів невідповідності розміру нарахованих штрафних санкцій наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій, колегія суддів прийшла до висновку про як обґрунтованість позовних вимог, так і про відсутність підстав для зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, що не суперечить нормам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, оскільки зменшення розміру штрафних санкцій це право суду, а не його обов'язок.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення першої інстанції - без змін як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, суд покладає на скаржника витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Рішення господарського суду Вінницької області від 29 січня 2018 року у справі №902/1028/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/1028/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "25" квітня 2018 р.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.