РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2018Справа № 910/1913/18
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про стягнення 57376,40 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 57376,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою суду від 23.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/1913/18, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

05.03.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував у повному обсязі. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач обґрунтовує свої заперечення тим, що позивачем не підтверджено фактичну шкоду, завдану власнику транспортного засобу та її розмір; не підтверджено факт проведення (чи не проведення) відновлювального ремонту транспортного засобу (відсутній акт виконаних робіт); не надано документів щодо кваліфікації експерта, який склав звіт про оцінку матеріального збитку; не надано фотоматеріали пошкодженого автомобіля та надано не засвідчені копії документів; не підтверджено право підприємства отримувати суму відшкодування з урахуванням ПДВ.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "АХА Страхування" (страховик) та Приватним акціонерним товариством "Природні ресурси" (страхувальник), укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "все включено" № 22536а7кш, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням транспортним засобом "Toyota Land Cruiser Prado", д.р.н. НОМЕР_1.

16.05.2017 о 12.30 годю в м. Києві, пр. Перемоги, 3, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Toyota Land Cruiser Prado", д.р.н. НОМЕР_1, який належить ПрАТ "Природні Ресурси" під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу "Honda Civic" д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3. Довідка про дорожньо-транспортну пригоду № 763298.

Повідомлення про подію було зафіксовано позивачем 16.05.2017. Вказане повідомлення містить прохання про перерахування суми страхового відшкодування на рахунок СТО - ТОВ "Саміт Моторз Україна" ДЦ "Сіті Плаза".

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.07.2017 № 761/17877/17 (набрала законної сили), відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно акту технічного стану від 18.05.2017, ремонтної калькуляції № 1.003.17.0 від 30.11.2017 вартість відновлювального ремонту становить 64422,77 грн.

Крім того, до матеріалів справи додано звіт № 429/17 про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу "Toyota Land Cruiser Prado", д.р.н. НОМЕР_1 від 30.11.2017, в якому визначено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 64422,77 грн.

Відповідач заперечує проти прийняття вказаного вище звіту в якості належного та допустимого доказу, оскільки, до матеріалів справи не додано документи, що підтверджують кваліфікацію експерта.

Норма ч.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку станції технічного обслуговування чи акту виконаних робіт.

Суд відзначає, що поданий до матеріалів справи звіт є попередньою оцінкою вартості відновлювального ремонту, які міг би понести позивач. Тобто вказана у звіті сума у розмірі 64422,77 грн не є остаточною, а тому суд приймає вказаний документ до відома, проте вважає його таким, що не впливає на обставини, що є предметом доказування у даній справі. В зв'язку з вищевикладеним заперечення відповідача судом до уваги не приймаються.

Крім того, суд наголошує, що інформація про суб'єктів оціночної діяльності, в тому числі Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, є загальнодоступною і міститься на офіційному сайті Фонду державного майна України (http://www.spfu.gov.ua/).

Згідно рахунку-фактури № СМУ00013577 від 30.05.2017, виставленого ТОВ "Саміт Моторз Україна" на суму 56233,61 грн з ПДВ, рахунку-фактури № СМУ00014587 від 12.06.2017 на суму 632,00 грн з ПДВ, рахунку-фактури № СМУ00017621 від 19.07.2017 на суму 1510,53 грн з ПДВ загальна вартість ремонту автомобіля "Toyota Land Cruiser Prado", д.р.н. НОМЕР_1 становить 58376,14 грн з ПДВ.

Відповідно до страхового акту № АХА2210280 від 31.05.2017 року на суму 56233,61 грн, страхового акту № АХА2212490 від 13.06.2017 на суму 632,00 грн, страхового акту № АХА 2226413 від 01.09.2017 на суму 1510,53 грн та розрахунків до перелічених страхових актів загальна сума страхового відшкодування складає 58376,14 грн. (сума згідно рахунків СТО).

Згідно платіжного доручення № 338958 від 01.06.2017 на суму 56233,61 грн, платіжного доручення № 342769 від 14.06.2017 на суму 632,00 грн, платіжного доручення № 367192 від 04.09.2017 на суму 1510,53 грн сума вартості відновлювального ремонту автомобіля "Toyota Land Cruiser Prado", д.р.н. НОМЕР_1 була сплачена на рахунок СТО (ТОВ "Сіті Моторз Україна") у розмірі 58376,14 грн.

Тобто сума розрахована позивачем та виплачена за ремонт автомобіля "Toyota Land Cruiser Prado", д.р.н. НОМЕР_1 становить суму визначену у страхових актах № АХА2210280 від 31.05.2017 року, № АХА2212490 від 13.06.2017, № АХА 2226413 від 01.09.2017 та складає 58376,14 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 03.11.2017 № ЕЛ_4075 на суму 56865,61 грн. (докази направлення та отримання в матеріалах справи). До претензії були долучені копії фотоматеріалів.

Відповідач відповіді на заяву не надав суму страхового відшкодування не сплатив.

Позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 57376,14 грн. (сплачена сума страхового відшкодування з вирахуванням франшизи).

Відповідно до ст.ст.8, 9 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно із Законом України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст.ст.9, 22, 28, 29) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того

власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Ст. 36 зазначеного Закону передбачений порядок виплати страхового відшкодування. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення

страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у

зв'язку з визнанням майнових вимог заявника тощо.

У разі визнання вимог заявника обґрунтованими страховик зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування, отримав від останнього права кредитора до ПрАТ "Київський страховий дім", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля "Honda Civic" д.р.н. НОМЕР_2 перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

ПрАТ "СК "АХА Страхування" реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до ПрАТ "Київський страховий дім", оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

Тобто, до позивача перейшло право вимоги до відповідача за сплаченою ним сумою страхового відшкодування з вирахуванням франшизи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 30.01.2018 Верховного суду по справі №910/12500/17.

Вищезазначене спростовує доводи відповідача про ту обставину, що у позивача не виникло право вимоги до відповідача.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина учасника ДТП, який керував автомобілем "Honda Civic" д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.07.2017 № 761/17877/17 (набрала законної сили).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "Honda Civic" д.р.н. НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована ПрАТ "Київський страховий дім" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3607205.

Згідно витягу з бази МТСБУ, договором (полісом) № АК/3607205 передбачено, що франшиза становить 1000,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1, ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 58376,14 грн. шляхом переказу коштів на рахунок СТО. Отже позивач поніс фактичні затрати у розмірі 58376,14 грн. При визначенні суми страхового відшкодування, яке позивач просить стягнути з відповідача сума понесених ним фактичних витрат зменшена на розмір франшизи і становить 57376,14.

Стосовно доводів відповідача про недоведеність того, чи є ТОВ "Саміт моторз Україна" платником ПДВ та необхідність вирахування суми ПДВ з вартості ремонту, судом встановлено наступне.

Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як вбачається з матеріалів справи, страхове відшкодування виплачено особі, яка здійснювала ремонт транспортного засобу на підставі виставленого рахунку - ТОВ "Саміт Моторз Україна" (який є платником ПДВ, згідно інформації з Електронного кабінету платника податків Державної фіскальної служби України, яка є загальнодоступною), а не безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника). В зв'язку з цим відсутні підстави для зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ.

Суд зазначає, що наявність або відсутність акту виконаних робіт з ремонту застрахованого транспортного засобу не впливає на виплату страхового відшкодування, оскільки цей документ не є обов'язковим для здійснення страхового відшкодування за умовами договору добровільного страхування. Натомість, для виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування необхідним є рахунок-фактура, на підставі якого в порядку укладеного договору позивачем і було здійснено страхове відшкодування. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про недоведеність фактичного здійснення ремонту застрахованого автомобіля, оскільки відшкодуванню підлягає виплачене страховиком страхове відшкодування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Крім того, суд звертає увагу, що первинні документи, долучені позивачем до позовної заяви, зокрема рахунок та платіжне доручення відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Також суд відзначає, що для позивача не є обов'язковим визначення розміру страхового відшкодування на підставі звіту суб'єкта оціночної діяльності, оскільки саме договором та Законом України "Про страхування" унормовані правовідносини між страховиком та страхувальником за договорами добровільного страхування.

Аргументи відповідача щодо ненадання позивачем фото фіксації пошкоджень застрахованого транспортного засобу не приймається до уваги, оскільки наявність чи відсутність фотоматеріалів пошкодженого транспортного засобу не впливає на предмет доказування у даній справі. Крім того, відповідачу надсилались копії фотоматеріалів і у разі виникнення будь-яких питань щодо пошкоджень він не був позбавлений можливості уточнити їх, як то вказано позивачем у претензій. Натомість відповідач не подав до суду будь-яких доказів, що підтверджують його звернення до позивача.

Решта аргументів відповідача щодо відсутності підстав задоволення позову визнаються судом явно необґрунтованими та неприйнятими з огляду на чинне законодавство.

Позивач, при визначенні основної суми заборгованості, врахував розмір франшизи (1000,00 грн.), ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб (100000,00 грн) за полісом № АК/3607205 та наявність вини ОСОБА_3 і просив стягнути з відповідача 57376,14 грн.

Відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу марки "Toyota Land Cruiser Prado", д.р.н. НОМЕР_1, було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дійсно, суд обмежений у праві самостійного збору доказів, проте, відповідач помилково вбачає лише у позивача обов'язок доведення своїх вимог. Господарським процесуальним кодексом України обов'язок доказування своїх заперечень також покладено на відповідача. Натомість, відповідач в підтвердження своїх заперечень не подав жодного доказу, на відміну від позивача, який до матеріалів справи долучив належним чином засвідчені копії первинних документів, на підставі який суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судом встановлено, що станом на момент ухвалення судом рішення у даній справі права позивача порушені, а строк виплати страхового відшкодування є таким, що настав.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 57376,14 грн.

Відповідно до статті 123 ГПК України, удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) суму страхового відшкодування в розмірі 57376 (п'ятдесят сім тисяч триста сімдесят шість) грн. 14 коп., 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко