КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/18030/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 18.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 (повний текст підписано 16.11.2017)

у справі №910/18030/17 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой"

про стягнення 267 104,74 грн.

В судовому засіданні 18.04.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" про стягнення коштів за оплачений, але не поставлений товар в сумі 267 104,74 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі виставлених відповідачем рахунків № 491 від 25.04.2017, №№ 496, 497, 498, 499 від 26.04.2017, №№ 533, 535, 536 від 03.05.2017 позивач здійснив згідно платіжних доручень №№ 23, 24, 25 від 26.04.2017, №№ 36, 37, 38 від 04.05.2017 оплату товару на суму 524 405,35 грн. Позивач товар повністю вчасно не поставив та наразі вартість оплаченого позивачем, але непоставленого відповідачем товару становить 267 104,74 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/18030/17 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" 267 104,74 грн. основного боргу, 4 006,57 грн. судового збору, 5 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Рішення вмотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

На думку апелянта порушено:

- норми процесуального права (ст.77 ГПК України), а саме порядок судового розгляду справи. Оскільки відповідач в судове засідання 09.11.2017 не з'явився, відзив на позов та письмове підтвердження не надав, суд зобов'язаний був відкласти розгляд справи, однак не виконав норму закону, чим порушив права відповідача на об'єктивне та правомірне вирішення спору.

- не надано оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи.

Судом не описано і не надано правову оцінку доказам, що були додані до матеріалів справи позивачем, а саме: вимозі-претензії від 09.06.2017, направленої позивачем відповідачу та відповіді на вимогу-претензію від 07.07.2017, направленої відповідачем позивачеві.

- неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідач не приймав самостійного рішення щодо об'єму, асортименту, дати, часу, місця здійснення доставки оплачених товарів, а лише на правах постачальника виконував замовлення покупця. Відповідачеві невідомі мотиви дій позивача щодо не замовлення частини оплаченого товару, який зберігається на складі відповідача та готовий до відвантаження.

Позивач проігнорував вимогу відповідача щодо повідомлення адреси доставки оплаченого товару та відмовився узгоджувати спосіб такої доставки, не надавши відповідь на отриману 07.10.2017 відповідь на вимогу - претензію б/н від 07.07.2017.

- порушення норм матеріального права.

Наявна в матеріалах справи вимога №20 від 21.06.2017 не може вважатися належним доказом, що свідчить про вимогу поставити товар або розірвати договір поставки у зв'язку з тим, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення такої вимоги відповідачеві.

- необ'єктивний та однобокий розгляд справи.

На думку відповідача розгляд справи відбувся з явною перевагою позивача без належних на те підстав. Суд не звернув увагу на те, що відповідач є добросовісним контрагентом, оскільки здійснив часткову поставку товару по кожному з оплачених рахунків-фактур, крім того не уникав діалогу з позивачем та виконав у повному обсязі вимоги податкового законодавства.

Справа розглянута судом у стислі строки, в результаті судом прийнято доволі поспішне, необґрунтоване рішення, що немає достатнього правового обґрунтування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на перекручування відповідачем фактів, стверджуючи, що товар, що його оплатив позивач, зберігається на складі відповідача і готовий до відвантаження, апелянт не зазначає про кримінальне провадження від 03.08.2017 за ст.190 КК України відносно ТОВ «Скайтехстрой». Всі дзвінки зі сторони позивача щодо мирного врегулювання спору директором відповідача ігнорувались.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 05.02.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/18030/17 залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 у справі № 910/18030/17 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження, встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі №910/18030/17 розгляд апеляційної скарги відповідача призначено на 18.04.2018.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.04.2018 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 18.04.2018 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 160-161).

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначеного представника за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України, що набрав чинності 15.12.2017, роз'яснено, що справи у суді апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Професіонал" наступні рахунки на оплату товару на загальну суму 518 968,94 грн.

№ 491 від 25.04.2017 на суму 128.768,93 грн.,

№ 496 від 26.04.2017 на суму 63.604,42 грн.,

№ 497 від 26.04.2017 на суму 70.998,37 грн.,

№ 498 від 26.04.2017 на суму 81.297,25 грн.,

№ 499 від 26.04.2017 на суму 26.046,91 грн.,

№ 533 від 03.05.2017 на суму 36.011,09 грн.,

№ 535 від 03.05.2017 на суму 83.537,86 грн.,

№ 536 від 03.05.2017 на суму 28.704,11 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з посиланням на зазначені вище рахунки згідно наступних платіжних доручень було перераховано відповідачу кошти в загальному розмірі 524 405,35 грн.:

№ 23 від 26.04.2017 на суму 128.768,93 грн.,

№ 24 від 26.04.2017 на суму 63.604,42 грн.,

№ 25 від 26.04.2017 на суму 183.778,94 грн.,

№ 36 від 04.05.2017 на суму 36.011,09 грн.,

№ 37 від 04.05.2017 на суму 83.537,86 грн.,

№ 38 від 04.05.2017 на суму 28.704,11 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не здійснив в повному обсязі поставку товару позивачу, а тому залишок сплачених коштів за непоставлений товар, на думку позивача, підлягає поверненню.

Задовольняючи позов в повному обсязі, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що оплата позивачем рахунків свідчить про прийняття останнім пропозиції відповідача щодо придбання товару, а відтак між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір купівлі-продажу товару.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань товар позивачу повністю не поставив, а лише на суму 241605,31 грн., що підтверджується наступними видатковими накладеними:

№ 119 від 26.04.2017 на суму 15.079,15 грн.,

№ 118 від 27.04.2017 на суму 41.383,40 грн.,

№ 117 від 27.04.2017 на суму 31.671,50 грн.,

№ 104 від 10.05.2017 на суму 10.875,88 грн.,

№ 114 від 11.05.2017 на суму 18.651,05 грн.,

№ 116 від 11.05.2017 на суму 7.368,26 грн.,

№ 115 від 11.05.2017 на суму 22.189,20 грн.

№ 120 від 17.05.2017 на суму 3.599,50 грн.,

№ 121 від 17.05.2017 на суму 17.724,65 грн.,

№ 122 від 17.05.2017 на суму 20.675,38 грн.,

№ 146 від 23.05.2017 на суму 15.695,23 грн.,

№ 113 від 23.05.2017 на суму 12.657,00 грн.,

№ 151 від 25.05.2017 на суму 13.857,94 грн.,

№ 158 від 26.05.2017 на суму 14,57 грн.,

№ 159 від 26.05.2017 на суму 2.202,41 грн.,

№ 160 від 26.05.2017 на суму 1.381,49 грн.,

№ 161 від 26.05.2017 на суму 6.578,70 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 18.01.2010 у справі № 42/423).

Позивачем в додатках до позовної заяви долучено вимогу-претензію вих.№16 від 09.06.2017 (а.с.18-19), відповідно до якої позивач зазначав про поставку відповідачем матеріалів на суму 182 141, 77 грн. та неотримання оплаченого товару на суму 336 830,17 грн. Із-за несвоєчасної поставки замовлених та оплачених матеріалів, позивач не може виконувати будівельні роботи замовника згідно договору №11.04.17 від 11.04.2017 з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», чим порушується графік виконання робіт. Позивач вже отримав від замовника сувору вимогу-претензію, що призведе до розірвання договору.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.6 ГПК України з метою запобігання зверненню підприємства до господарського суду для примусового стягнення пені, штрафу, повернення платежу з урахуванням індексу інфляції та судового збору, Позивач вимагав терміново поставити не відправлені матеріали в повному обсязі.

Позивач наполягав на тому, що якщо ТОВ «Скайтехстирой» не в змозі забезпечити доставку матеріалів в повному обсязі протягом 5 днів, то повинно повернути Позивачу кошти за недоотримані матеріали на суму 336 830, 17 грн. згідно видаткових накладних, інакше підприємство буде змушене звернутися до господарського суду для примусового стягнення заборгованості.

У вимозі №20 від 21.06.2017 про повернення коштів в розмірі 267 104,79 грн. позивач просив, якщо ТОВ «Скайтехстирой» не в змозі забезпечити доставку матеріалів в повному обсязі протягом 5 днів, то повинно повернути Позивачу кошти за недоотримані матеріали на суму 267 104, 79 грн., згідно акту звірки за період 01.01.2017- 19.06.2017.

У відповіді на претензію від 09.06.2017, відповідач 07.07.2017 повідомив про поставку товару на суму 257 300, 54 грн. і зазначив, що «грязевики» виготовляються під замовлення, строк виготовлення від двох до трьох тижнів. Вимогу про повернення коштів або поставку товару протягом 5 днів Відповідач вважав незрозумілою (а.с. 22-23).

Незважаючи на те, що позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження надіслання відповідачеві претензії від 21.06.2017 за №20, відповідачем отримано претензію від 09.06.2017 №16, в якій також міститься вимога позивача про поставку відповідачем залишків оплаченого позивачем товару протягом 5 днів, або повернення коштів за недоотриманий товар.

Відповідно до рішення Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 14.10.2017 (відбиток поштового штемпелю на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду (а.с.68), отже з 07.07.2017 з моменту надсилання відповідачем відповіді на претензію від 09.06.2017, у нього було достатньо часу виготовити та поставити оплачений позивачем товар на загальну суму 267 104,74 грн., або повернути кошти.

Крім того, у відповіді на вимогу - претензію б/н від 07.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" зазначало, що товари, які ще не були поставлені, виготовляються від двох до трьох тижнів, однак в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані до суду докази, що ним було повідомлено позивача про виготовлення товару.

Доводи апелянта про зберігання на його складі оплаченого позивачем товару та готовність його до відвантаження позивачу не підтверджується належними та допустимими доказами.

Позивач же посилається на наявність кримінального провадження №0000169 від 03.08.2017 за ст.190 КК України відносно ТОВ «Скайтехстрой», та ігнорування директором відповідача всіх дзвінків зі сторони позивача щодо мирного врегулювання спору.

Доводи апелянта щодо ігнорування позивачем вимоги відповідача щодо повідомлення адреси доставки оплаченого товару та відмова узгоджувати спосіб такої доставки, без надання відповіді на отриману 07.10.2017 відповіді на вимогу - претензію б/н від 07.07.2017 колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачем не надано суду доказів надсилання позивачеві вимоги щодо повідомлення адреси доставки товару та інше, а відповідь на претензію від 07.07.2017 позивач отримав 07.08.2017 за вхід. №11, про що стоїть відмітка на першому аркуші вказаного документа (а.с.22).

Оскільки відповідачем протягом тривалого часу з 07.07.2017 і по даний час не поставлено позивачу решту оплаченого згідно спірних накладних товару, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про існування у відповідача зобов'язання повернути позивачу суму попередньої оплати в розмірі 267 104,74 грн. на підставі вимог ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Доводи апелянта про порушення місцевим господарським судом порядку судового розгляду справи у зв'язку з тим, що суд зобов'язаний був відкласти розгляд справи є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 77 ГПК України (в редакції чинній на момент прийняття рішення) господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Питання про те, що наявні певні перешкоди для розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

У разі неподання витребуваних доказів відкладання розгляду справи не є обов'язковим, оскільки відповідно до ст. 75 ГПК, якщо витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, відсутні порушення норм процесуального права щодо порядку судового розгляду справи, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє зазначені твердження апелянта.

Доводи апелянта про те, що господарським судом не надано оцінку доказам, що були додані позивачем до позовної заяви є безпідставними, оскільки судом першої інстанції при прийнятті рішення оглядались та аналізувались всі матеріали справи, що знайшло своє відображення в протоколі судового засіданні від 09.11.2017 у справі №910/18030/17 та в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача (апелянта) щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Витрати позивача по оплаті послуг адвоката в розмірі 10.000,00 грн. місцевим господарським судом задоволені частково в розмірі 5.000,00 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 48 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до п. 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати пов'язані з оплатою послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

02.08.2017 між позивачем (Клієнт) та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги № 1, за умовами якого клієнт доручив, а адвокат зобов'язався надати правову допомогу в тому числі за окремими дорученнями клієнта щодо здійснення представництва в суді, правоохоронних органах, виконавчій служби, складання процесуальних та інших документів.

14.08.2017 позивач сплатив на користь адвоката ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. за підготовку позову до господарського суду міста Києва, що підтверджується квитанцією № 1 від 14.08.2017.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 є адвокатом надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія 1047 від 30.09.2011.

Відповідно до п. 6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи предмет позову, господарський суд дійшов вірного висновку, що витрати на оплату послуг адвоката є неспіврозмірними з обсягом здійснених адвокатом послуг (здійснено лише складання позовної заяви), тобто явно завищеними, а тому з урахуванням всіх обставин справи підлягають до стягнення в сумі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скайтехстрой" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/18030/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 у справі №910/18030/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18030/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України з урахуванням перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Повний текст постанови складено 23.04.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко