КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"19" квітня 2018 р. Справа№ 925/960/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Іоннікової І.А.

Остапенка О.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017

у справі № 925/960/16 (суддя Наріжний С.Ю.)

за спільною заявою Приватного підприємства "Сіам-М" (правонаступником якого є ТОВ "Прайм Фінексперт") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкаси-Егс-Трейд"

до Публічного акціонерного товариства "Ватутінський хлібокомбінат"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.11.2017 у справі № 925/960/16 заяву Головного управління ДФС у Київській області задоволено частково. Визнано грошові вимоги Головного управління ДФС у Київській області до ПАТ "Ватутінський хлібокомбінат" у сумах: 101 466,22 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 88 175,95 грн. - 6 черга задоволення вимог кредиторів (в ліквідаційній процедурі). В іншій частині заяву відхилено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДФС у Київській області звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017 в частині відхилення кредиторських вимог в розмірі 26 190,92 грн. ЄСВ та 34 562,39 грн. ПДВ, включити кредиторські вимоги в розмірі 26 190,92 грн. ЄСВ та 34 562,39 грн. ПДВ до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2018 (у складі: головуючий суддя Сотніков С.В., Остапенко О.М. Верховець А.А.) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017 у справі № 925/960/16 з доданими до неї документами повернуто скаржнику.

03.04.2018 (згідно вхідного штампу місцевого господарського суду) Головне управління ДФС у Київській області вдруге звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017. Одночасно скаржник порушив клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.04.2018 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області передано на розгляд колегії суддів у складі: Верховець А.А. (головуючий суддя), Іоннікова І.А., Остапенко О.М.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суддя-доповідач дійшов висновку, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до вимог п. 2. ч. 3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази, сплати судового збору.

Київський апеляційний господарський суд зазначає, що сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» (далі Закон).

Відповідно до частини 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України № 1801-VIII від 21.12.2016 року „Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року - 1 600,00 грн.

Згідно п.п. 4 п. 2 ст. 4 Закону (в редакції чинній після 15.12.2017) за подання до господарського суду апеляційних скарг у справі про банкрутство підлягають сплаті 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до п.п. 10 п. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" ставка судового збору за заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом встановлена в розмірі 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, враховуючи, що Головне управління ДФС у Київській області звернулось до місцевого господарського суду з заявою про визнання кредитором у 2017 році, розмір суми, що належала до сплати за подання зазначеної заяви становив 3 200,00 грн. (1 600*2), відтак за подання даної апеляційної скарги, Головним управлінням ДФС у Київській області мало бути сплачено судовий збір у сумі 4 800,00 грн. (3 200*150%). Натомість, звертаючись до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017 у справі № 925/960/16 Головне управління ДФС у Київській області сплатило судовий збір в меншому розмірі ніж потрібно, а саме 3 520,00 грн., про що свідчать платіжні доручення № 44 від 23.01.2018 (на суму 1 920,00 грн.) та № 1981 від 22.12.2017 (на суму 1 600,00 грн.).

Частиною 2 статті 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

У свою чергу, частина 1 ст. 174 ГПК України містить положення, відповідно до якого суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, враховуючи, що скаржником при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у меншому розмірі ніж потрібно, апеляційна скарга Головного управління ДФС у Київській області підлягає залишенню без руху.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі заявником викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що починаючи з 07.09.2017 у ГУ ДФС Київської області було заблоковано рахунки призначені для сплати судового збору відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 № 845, у зв'язку з примусовим стягненням коштів.

Проте, апеляційний суд вважає доводи скаржника стосовно поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами з урахуванням наступного.

Згідно з п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Господарськогопроцесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Таким чином апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017 у справі № 925/960/16 Головне управління ДФС у Київській області мало подати у строк до 20.11.2017 включно, без урахування вихідних днів. Разом з цим, дану апеляційну скаргу подано лише у березні 2018 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку для подання апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає про те, що починаючи з 07.09.2017 у ГУ ДФС у Київській області заблоковано рахунки призначені для сплати судового збору. При цьому, скаржник зауважує, що звертається з даною апеляційною скаргою відразу ж після розблокування рахунків та сплати судового збору. Проте, колегія суддів дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу встановила, що зазначене не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником було сплачено судовий збір двома платіжними дорученнями, а саме: № 1981 від 22.12.2017 (на суму 1 600,00 грн.) та № 44 від 23.01.2018 (на суму 1 920,00 грн.). Отже, ГУ ДФС у Київській області мало змогу звернутись з відповідною апеляційною скаргою відразу ж після сплати судового збору, а саме 23.01.2018, тоді як звернулось лише у березні 2018 року. До того ж, слід звернути увагу, що скаржником не надано жодного доказу того, з якої дати рахунки ГУ ДФС у Київській області було заблоковано та коли саме було розблоковано.

Таким чином, Головним управлінням ДФС у Київській області належним чином не обгрунтовано причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду від 14.11.2017.

Також слід зауважити, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов'язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частиною 1 статті 43 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.07.2016 року у справі № Б29/162-10, відповідно до якої одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків. (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України").

За наведеного, скаржник, оскаржуючи ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017 лише у березні 2018 року (звернення з апеляційною скаргою вперше), тобто через чотири місяці після її постановлення, та заявляючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження навів причини пропуску, які визнані судом неповажними.

В свою чергу, можливість подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу в найкоротші строки, з часу сплати судового збору, залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційна скарга Головного управління ДФС у Київській області підлягає залишенню без руху, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме - скаржнику необхідно вказати інші підстави для поновлення строку (за наявності) та надати докази сплати судового збору у встановленому розмірі.

Одночасно колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до ч. 4 ст. 260 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Керуючись статтями 164, 174, 234, 258, ч. 2, 3 ст. 260, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на ухвалу Господарського суду Київської області від 14.11.2017 у справі № 925/960/16 - залишити без руху.

2. Роз'яснити Головному управлінню ДФС у Київській області, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали скаржник має право усунути недоліки апеляційної скарги, зазначені у мотивувальній частині ухвали.

3. Попередити Головне управління ДФС у Київській області, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України, оскаржується в порядку ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді І.А. Іоннікова

О.М. Остапенко