ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" квітня 2018 р.Справа № 924/22/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В. при секретарі судового засідання Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1, м. Старокостянтинів, Хмельницька область

до товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует",

м. Старокостянтинів, Хмельницька область;

про визнання недійсним рішення загальних зборів та стягнення вартості частини майна

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 за договором

від відповідача - Сіпайло Л.І. директор

Кашин В.А. згідно ордеру

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, згідно якого просить визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1, а також стягнути із відповідача вартість частки в сумі 252 314,38 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" (протокол №1 від 03.02.2017р.) було вирішено виплатити ОСОБА_1 при виході із товариства частку в сумі 1759,00 грн., яка становить 9,78% від статутного капіталу товариства.

Посилається на те, що при визначенні частки відповідачем не було враховано ринкової вартості об'єктів нерухомості (нежитлової будівлі, гаража), що на момент виходу із товариства належала відповідачу на праві власності. Тому вважає, що оскільки вартість частки позивача має бути значно більшою, ніж вирішено зборами учасників, тому корпоративні права позивача, зокрема ст. 148 ЦК України, ст. 54 Закону України „Про господарські товариства" порушені. На підтвердження позивачем надано висновок експерта від 15.03.2018р., який позивач просить врахувати при визначенні частки.

Відповідач проти позову заперечив (відзиви від 25.01.2018р., від 29.03.2018р.), посилаючись на те, що висновок експерта не може бути доказом згідно ст. ст. 76,77 ГПК України, оскільки не підтверджує частку ОСОБА_1 в майні товариства на день виходу останньої, а лише визначає ринкову вартість об'єктів нерухомості станом на 22.11.2018р. згідно технічних паспортів на приміщення за 2011р. Вказані об'єкти також були відображені у фінансовій звітності товариства за 2016 рік, тому доводи позивача стосовно того, що відповідач не врахував останні при визначенні йому частки вважає такими, що не відповідають дійсності.

При цьому, відповідач посилається на те, що ним дотримані вимоги ст. 54 Закону України „Про господарські товариства", постанови Пленуму ВСУ „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13, постанови Пленуму ВГСУ „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають із корпоративних відносин" щодо виплати ОСОБА_1 вартості частини майна, яка пропорційна її частці у статутному капіталі товариства. Відтак, спірне рішення зборів учасників вважає правомірним, корпоративні права позивача не порушені, просить відмовити у позові.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, викладених у відзиві.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

Згідно п.7.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" (із змінами станом на 18.12.2008р.) передбачено, що статутний фонд товариства встановлюється у розмірі 17976,00 грн. та поділений на 11 часток, у тому числі частка ОСОБА_1 становить 9,78% (1 759,00 грн.).

22.11.2016р. ОСОБА_1 направила ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" нотаріально посвідчену заяву за реєстраційним №1883 про свій вихід зі складу учасників товариства із вимогою виплатити їй вартість частини майна товариства пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует".

03.02.2017р. рішенням загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" згідно протоколу №1 було вирішено, зокрема: вважати ОСОБА_1 такою, що вийшла з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" починаючи з 22.11.2016р. та виплатити останній вартість частини майна товариства пропорційно її частці в статутному капіталі в розмірі 1759,00 грн.

Відповідно до п.7.1 Статуту ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" майно товариства - це основні фонди і оборотні кошти, а також інші цінності, включаючи майнові права, які належать йому на праві власності, і вартість яких відображена у самостійному балансі товариства.

При виході учаснику виплачується вартість частини майна пропорційну його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу (п. 8.6 статуту).

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. складає 70,6 тис. грн., вартість чистих активів товариства, яка дорівнює розміру власного капіталу, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495).

Згідно довідки ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р. за звітний період 2016р. залишкова вартість майна становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. павільйон + 949,69 грн. касовий апарат), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.12.2017р. за ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" зареєстроване на праві власності майно: нежитлова будівля площею 544,2 кв.м., адреса: АДРЕСА_1; гараж, адреса: АДРЕСА_2.

Згідно поданого позивачем висновку експерта №09/18 від 15.03.2018р. визначено ринкову вартість нежитлової будівлі площею 544,2 кв. (АДРЕСА_1) в розмірі 2 201 549,00 грн. та ринкову вартість гаража (АДРЕСА_2) в сумі 314 003,00 грн.

Вважаючи своє право порушеним, ОСОБА_1 звернулась із позовом, згідно якого просить визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1, а також просить стягнути із відповідача вартість частки в сумі 252 314,38 грн.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається таке.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЦК України, яка кореспондується з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Позивач, звертаючись із даним позовом, просив визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1, з тих підстав, що при визначенні такої частки відповідач не врахував ринкову вартість майна товариства, а відтак було неправильно проведено розрахунок частки при виході із товариства.

Із наявного у справі протоколу загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. №1 слідує, що відповідач прийняв рішення виплатити ОСОБА_1 вартість частини майна товариства пропорційно її частці в статутному капіталі, що становить 1759,00 грн. Вказана сума визначалась відповідно до статутного капіталу товариства в розмірі 17 976,00 грн. (п.7.3 статуту ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" в редакції станом на 18.12.2008р.) із розрахунку 17 976,00 грн. * 9,78% частка ОСОБА_1

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

При вирішенні питання про те, чи порушено спірним рішенням загальних зборів товариства права та інтереси позивача, судом до уваги приймається таке.

Відповідно до ч.2 ст.148 ЦК України передбачено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Отже, у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членами пропорційно часткам у статному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі №6-31цс14).

Згідно ст.54 Закону України „Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Статтею 12 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 66, ст. 139 ГК України визначено, що майном визначається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Отже, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 роз'яснено, що при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з товариства з обмеженою відповідальністю (товариства з додатковою відповідальністю), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Пунктом 4.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 роз'яснено, що під час вирішення спорів щодо розрахунків з учасником, який вийшов (виключений) з товариства, господарським судам слід враховувати, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати такому учаснику, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Відповідно до п. 8.6 статуту відповідача передбачено, що при виході учаснику виплачується вартість частини майна пропорційно його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Таким чином, відповідачу при визначені розміру частки позивача при виході останнього із товариства слід було виходити з вартості чистих активів відповідача, тобто із вартості усього майна, що належить відповідачу, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Натомість, відповідач в порушення вищенаведених норм, визначив частку ОСОБА_1 виходячи із статутного капіталу товариства в редакції статуту станом на 18.12.2008р., а саме: статутний капітал в сумі 17 976,00 грн. * 9,78% частка ОСОБА_1 = 1759,00 грн. без урахування вартості інших активів товариства.

За таких обставин, рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1, необхідно визнати недійсним, оскільки останнім порушено права та законні інтереси позивача як учасника товариства, що вибув.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача 25 2314,38 грн. вартості частки виходячи із ринкової вартості окремо визначеного майна на підставі висновку експерта, судом до уваги приймається таке.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем визначено розмір частки (висновок експерта №09/18 від 15.03.2018р.) виходячи із ринкової вартості двох об'єктів: нежитлової будівлі площею 544,2 кв. (АДРЕСА_1) в розмірі 2 201 549,00 грн. та гаража (АДРЕСА_2) в сумі 314 003,00 грн.

Судом враховуються вимоги ст. 104 ГПК України, відповідно до якої висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами ст. 86 ГПК України. При цьому, вимога позивача врахувати ринкову вартість окремо визначеного майна (нежитлової будівлі та гаража) без врахування іншого майна товариства за відсутності згоди товариства, суд вважає безпідставною, оскільки порушує інтереси інших учасників. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014р. №3-182гс14.

Крім того, експерт при визначенні вартості об'єктів використав: копію технічного паспорта на будівлю станом на 24.06.2011р., копію технічного паспорта на гараж станом на 24.06.2011р., реєстри права власності станом 19.12.2017р., відомості про основні засоби відповідача станом на 22.11.2018р. При цьому, дані балансу товариства на кінець звітного періоду на дату виходу учасника із товариства експертом не досліджувались та не були враховані у висновку, а питання про визначення вартості частки учасника перед експертом не ставилось.

Відтак, результати експертного дослідження судом оцінюються критично та не можуть прийматись до уваги як доказ на підтвердження розміру частки позивача при виході із товариства. Судом також враховується, що визначення вартості частки шляхом оцінки одноосібно визначених позивачем об'єктів не потребує спеціальних знань, а вимагає надання судом правової оцінки діям сторони на відповідність чинним нормам законодавства та статуту товариства.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, ст.54 Закону України „Про господарські товариства", постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13, постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4, суд для захисту прав та інтересів позивача, корпоративні права якого порушені, не позбавлений можливості самостійно визначити розмір частки позивача, виходячи із такого.

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. становить 70,6 тис. грн., з яких: 15,4 тис. грн. - необоротні активи, які дорівнюють залишковій вартості основних засобів (134,2 тис. грн. первісна вартість мінус 118,8 тис. грн. знос) за мінусом 7,2 тис. грн. - поточні зобов'язання (2,4 тис. грн. поточна кредиторська заборгованість за розрахунками із бюджетом +3,8 тис. грн. - за розрахунками із оплати праці + 1,0 тис. грн. - інші поточні зобов'язання).

Таким чином, згідно даних балансу відповідача станом на 31.12.2016р. вартість чистих активів, яка дорівнює розміру власного капіталу товариства, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495), що складається із балансової вартості майна товариства станом на 31.12.2016р. в сумі 70,6 тис. грн. (код рядка 1300) мінус 7,2 тис. грн. поточних зобов'язань (код рядка 1695).

Дані фінансового звіту також узгоджуються із довідкою ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р., відповідно до якої за звітний період 2016р. залишкова вартість майна становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. павільйон + 949,69 грн. касовий апарат), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

При цьому, достовірність складання бухгалтерських документів та їх впорядкування згідно вимог Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" покладається на товариство, а не на учасників цього товариства. Відтак, ставити під сумнів дані бухгалтерської та фінансової звітності товариства у суду немає підстав.

Виходячи із вищенаведеного, судом самостійно визначено розмір частки ОСОБА_1 при виході із товариства згідно наступного розрахунку: 63 400 грн. - вартість чистих активів на кінець звітного періоду (код рядка 1495) * 9,78% - відсоткова частка ОСОБА_1 в майні товариства, відтак вартість частки становить 6 200,52 грн. При цьому, визначення вартості частки позивача в майні товариства не потребує застосування судом будь-яких спеціальних знань, оскільки базується на даних фінансової звітності із застосуванням нескладних арифметичних розрахунків.

Аналогічні розрахунки вартості частки виходячи із даних балансу на кінець звітного періоду застосовані Вищим господарським судом України у постановах від 03.07.2017р. №915/1180/15, від 27.02.2017р. №903/146/16, від 05.12.2017р. №902/1309/15, від 21.03.2017р. №924/1807/15.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із врахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відтак, суд вважає за необхідне визнати недійсним рішення загальних зборів товариства від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 та стягнути із відповідача 6200,52 грн. вартості частки. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует", 31100, Хмельницька область м. Старокостянтинів, вул. Миру,12 () на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_3 (картка платника податків НОМЕР_1) вартість частки в сумі 6 200,52 грн. (шість тисяч двісті гривень 52 коп.), 1 693,00 грн. (одна тисяча шістсот дев'яносто три гривні 00 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Повне рішення складено 26.04.2018р.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи ,

2 - позивачу (АДРЕСА_3),

3 - відповідачу (31100, Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Миру, 1 2). Всім рекоменд. із повідомленням.