ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.04.2018 Справа № 920/250/18

Господарський суд Сумської області, у складі судді Спиридонової Н.О., при секретарі судового засідання Гребенюк С.В., розглянувши матеріали справи № 920/250/18 в порядку загального позовного провадження:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» (вул. Береста, буд. 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 39586236),

до відповідача: Комунального закладу Сумської обласної ради - Лебединської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату (вул. Маршала Рибалка, буд. 33, м. Лебедин, Лебединський район, Сумська область, 42200, ідентифікаційний код 23052005),

про стягнення 18372,78 грн. на підставі договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 31.01.2018 № 41ЕВSmz350-18, укладеного між сторонами.

Представники учасників справи:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 007.2Др-32-1217 від 29.12.2017),

від відповідача: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 18372,78 грн. на підставі договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 31.01.2018 № 41ЕВSmz350-18, з них: 17421,58 грн. основний борг, 156,79 грн. інфляційні збитки, 65,71 грн. 3 % річні та 728,70 грн. пеня, а також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

23.04.2018 відповідач подав відзив № 93 на позовну заяву, в якому зазначає, що згоден з вимогами позивача щодо заборгованості за січень місяць в сумі 17421,58 грн., розрахунком суми, на яку збільшується борг внаслідок інфляційних процесів за лютий 2018 в сумі 156,79 грн., розрахунком 3% річних з простроченої суми за період з 11.02.2018 по 28.03.2018 в сумі 65,71 грн., розрахунком пені за період з 11.02.2018 по 28.03.2018 в сумі 728,70 грн., а також відповідач просить не відшкодовувати судовий збір за його рахунок.

До суду надійшла заява № 96 від 25.04.2018 відповідача, в якій зазначає, що згоден з вимогами позивача та просить суд провести судове засідання без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не порушує вимог ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе ухвалити рішення суду за результатами підготовчого провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

31.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (позивач постачальник) та Комунальним закладом Сумської обласної ради Лебединська спеціальна загальноосвітня школа інтернат (відповідач споживач) був укладений договір № 41ЕВSmz350-18 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язується поставити у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2018 по 31 січня 2018, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 11.2 договору передбачено, що одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Таким чином, за січень 2018 року відповідачу поставлено природного газу на суму 17421,58 грн. Факт отримання газу відповідачем підтверджується актом приймання-передачі природного газу належним чином підписаним сторонами та скріпленим печаткою, відповідно до якого нарахування становлять:

- акт № СМЗ00000838 від 31 січня 2018 за січень 2018 17421,58 грн.

У п. 1.3 Договору сторони встановили плановий обсяг постачання газу 1,547 тис.куб.м.

Відповідно до п 4.2.1. договору обсяг газу сплачується до 25 числа місяця постачання газу згідно рахунку-фактури. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до 10 числа, наступного за звітним місяцем згідно рахунку-фактури.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору свої зобовязання належним чином не виконав і за отриманий природний газ вчасно не розрахувався, у звязку з чим заборгованість відповідача станом на 28.03.2018 за договором становить 17421 грн. 58 коп., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків від 26.03.2018.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Станом на дату розгляду даної справи в суді відповідачем заборгованість за поставлений природний газ не сплачена, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 17421 грн. 58 коп. заборгованості за поставлений природний газ є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 728 грн. 70 коп. пені за період з 11.02.2018 по 28.03.2018, відповідно до доданого до позову розрахунку (а. с. 7).

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2.1 договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІУ договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно поданого позивачем розрахунку, пеня нарахована за період з 11.02.2018 по 28.03.2018 і становить 728 грн. 70 коп. Враховуючи, що судом встановлено факт порушення відповідачем строків оплати послуг за договором, суд визнає зазначені вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, загальний розмір пені, який підлягає стягненню становить 728 грн. 70 коп.

Крім того, позивач нарахував відповідачу 65 грн. 71 коп. 3 % річних за період з 11.02.2018 по 28.03.2018 та 156 грн. 79 коп. інфляційних втрат за лютий 2018 року, відповідно до доданих до позову розрахунку (а. с. 6,7).

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що факт прострочення відповідачем зобов'язання по договору встановлений судом, - вимога позивача про стягнення з відповідача 65 грн. 71 коп. 3 % річних за період з 11.02.2018 по 28.03.2018 та 156 грн. 79 коп. інфляційних втрат за лютий 2018 року є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги про стягнення 17421,58 грн. основного боргу, 728,70 грн. пені, 65,71 грн. 3% річних та 156,79 грн. інфляційних збитків визнав, про що повідомив у заяві про визнання позову, яка надійшла на адресу суду 23.04.2018.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 6 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідачем подано заяву про визнання позову, яка підписана директором школи-інтернату ОСОБА_2, не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, тому суд дійшов висновку про можливість прийняття визнання позову відповідачем у зв'язку з чим постановляє рішення про повне задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає наявними підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України, судового збору в розмірі 881,00 грн., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 157 від 29.03.2018, у звязку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, про що судом буде постановлено відповідну ухвалу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 881,00 грн., що складає 50 відсотків судового збору, покладається на відповідача оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 130, 178, 191, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради Лебединська спеціальна загальноосвітня школа інтернат (42200, Сумська область, м. Лебедин, вул. Маршала Рибалка, будинок 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (40000, м. Суми, вул. Береста, 21, ) 17421 грн. 58 коп. основного боргу за поставлений природний газ, 65 грн. 71 коп. - 3 % річних, 156 грн. 79 коп. інфляційних збитків, 728 грн. 70 коп. пені, а також 881 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (40000, м. Суми, вул. Береста, 21, ) з державного бюджету (рахунок 3002, код класифікації доходів бюджету 22030101, одержувач УК у м. Сумах /м. Суми/, код 37970593, банк одержувача ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО 837013) судовий збір у розмірі 881 грн. 00 коп., що складає 50 відсотків судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 157 від 29.03.2018, у звязку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Повний текст рішення складено 27.04.2018.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Спиридонова