ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/1158/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: М.А. Мишкіної, Л.В. Лавриненко,

при секретарі судового засідання В.Ю. Лук'ященко

за участю представників:

від позивача -Ю.О. Ковтун, довіреність №06-20/2533 від 01.11.2017;

від відповідача - Ю.М. Холодкова, довіреність №1131/08 від 01.02.2018;

від третьої особи - участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості

на рішення Господарського суду Херсонської області, прийняте суддею Т.А. Остапенком, 25.01.2018 о 15 год 36 хв, м. Херсон, повний текст складено 30.01.2018,

у справі №923/1158/17

за позовом: Херсонського міського центру зайнятості

до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3

про стягнення 6531,46 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 р. Херсонський міський центр зайнятості звернувся до Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, правонаступником якого є відповідач, про стягнення з останнього на користь позивача 6531,46 грн збитків у розмірі виплаченої гр. ОСОБА_3 допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок відмови відповідача, що визнана постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2016 у справі №766/7204/16-а протиправною у призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років в порушення частини першої статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" та пункту 7 частини першої статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ОСОБА_3 були виплачені кошти у сумі 6531,46 грн, які є збитками позивача, та, на підставі статтей 1166, 1173 Цивільного кодексу України, статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підлягають стягненню з відповідача.

За вказаною позовною заявою ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22.12.2017 порушено провадження у справі №923/1158/17 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.01.2018 у справі №923/1158/17 (суддя Т.А. Остапенко) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивоване недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_3 та завданою шкодою в розмірі 6531,46грн, виплаченою вказаній особі як допомога по безробіттю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Херсонський міський центр зайнятості звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 25.01.2018 у справі №923/1158/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник зазначає про те, що внаслідок протиправних дій Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови ОСОБА_3 в призначенні пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-УІІ з дня звернення, тобто з 05.07.2016 (його право на отримання пенсії реалізовано лише 25.11.2016), ОСОБА_3 був вимушений звернутися до Херсонського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, що свідчить про наявність вини відповідача у заподіянні збитків (шкоди) позивачу. Правомірні дії Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні стосовно призначення ОСОБА_3 пенсії з моменту його звернення до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, виключили б настання такого наслідку, як призначення та виплата безробітному допомоги по безробіттю, що доводить причино-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні щодо відмови у призначенні пенсії та заподіяною шкодою центру зайнятості у зв'язку з виплатою ОСОБА_3 допомоги по безробіттю.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення, при цьому заявив клопотання про заміну відповідача у даній справі - Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області у зв'язку з реорганізацією органів Пенсійного фонду України на підставі постанови Кабінету Міністрів України №821 від 08.11.2017.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 здійснено заміну відповідача - Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області його процесуальним правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області.

У судовому засіданні 17.04.2018, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представник відповідача проти її задоволення висловив заперечення; представник третьої особи участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується матеріалами справи (а.с.135,137); власну позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не виклав.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.07.2016 громадянин ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні, оформленим протоколом №95 від 14.07.2016, громадянину ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні його заяви про призначення пенсії за вислугу років.

Громадянин ОСОБА_3 оскаржив зазначене рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні до Херсонського міського суду Херсонської області.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2016 у справі №766/7204/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні про визнання протиправними та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії (далі - справа №766/7204/16-а), позовні вимоги задоволено повністю: визнано дії та рішення Управління Пенсійного фонду у м. Херсоні від 14.07.2016 (протокол №95) щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії за вислугу років незаконними та скасовано вказане рішення; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні забезпечити гарантії незалежності прокурора щодо незалежного пенсійного забезпечення, передбачені пунктом 5 частиною першою та частиною п'ятою статті 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, та прийняти рішення про призначення ОСОБА_3; пенсії за вислугу років згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII з дня звернення, тобто з 05 липня 2016 року.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні №929/03 від 12.12.2016 ОСОБА_3 на підставі вказаної постанови Херсонського міського суду Херсонської області було призначено з 05.07.2015 пенсію за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Разом з цим, місцевим господарським судом встановлено, що у зв'язку з відмовою відповідача у призначенні ОСОБА_3 пенсії за вислугу років останній 22.07.2016 звернувся до Херсонського міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного.

Позивачем на підставі поданих ОСОБА_3 документів було надано йому статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю за період з 29.07.2016 по 23.07.2017.

Однак наказом Херсонського міського центру зайнятості №НТ160729 від 29.07.2016 у зв'язку із звільненням ОСОБА_3 з останнього місця роботи за власним бажанням виплата допомоги по безробіттю була скорочена на строк 90 календарних днів з 29.07.2016 по 26.10.2016.

З 27.10.2016 на підставі наказу Херсонського міського центру зайнятості № НТ161027 від 27.10.2016 ОСОБА_3 розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Згідно з відомістю виплат матеріального забезпечення позивачем ОСОБА_3 за період з 27.10.2016 по 29.11.2016 було виплачено грошові кошти у розмірі 6531,46 грн.

Після отримання довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні №929/03 від 13.12.2016 Херсонським міським центром зайнятості було прийнято наказ від №НТ161214 від 14.12.2016 про припинення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_3 у зв'язку із отриманням права на пенсію та припинення реєстрації останнього як безробітного.

11.05.2017 Херсонський обласний центр зайнятості звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні з претензією №06-23/1228, в якій просив повернути йому грошові кошти у сумі 6531,46 грн, що були виплачені ним ОСОБА_3 у результаті прийняття відповідачем неправомірного рішення 14.07.2016 (протокол №95) про відмову вказаному громадянину у призначенні пенсії за вислугою років.

Зазначена претензія була отримана відповідачем 15.05.2017, проте залишена останнім без задоволення, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд послався на недоведеність позивачем належними та допустимими доказами наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_3 та завданою шкодою в розмірі 6531,46 грн, виплаченою ОСОБА_3 як допомога по безробіттю.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України, на підставі якої заявлені позовні вимоги у даній справі, передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Приписами частини першої статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб'єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно з приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

У пункті 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №280 від 23.07.2014, передбачено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 7 цього Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

З огляду на викладене відповідач у справі є органом виконавчої влади, тобто суб'єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.09.2016 у справі №766/7204/16-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2016, позовні вимоги задоволено повністю: визнано дії та рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні від 14.07.2016 (протокол №95) щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії за вислугу років незаконними та скасовано вказане рішення; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні прийняти рішення про призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення, тобто з 05 липня 2016 року.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини протиправної поведінки відповідача у даній справі, яка виявилась у безпідставній та незаконній відмові в призначенні громадянину ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, є встановленими та не підлягають доведенню.

Частинами першою, другою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями пункту 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна розпочати роботу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 43 вказаного Закону статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 Закону України "Про зайнятість населення").

В силу пункту 2 частини першої статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 7 частини першої статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем не добровільно, а на виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до положень частини першої статті 7, статті 8 та пункту 1 частини другої статті 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, який є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією, кошти якого не включаються до складу Державного бюджету України. Виходячи з наведених вище положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" здійснені позивачем виплати допомоги по безробіттю за рахунок коштів Фонду особі, якій призначено пенсію, є додатковими витратами позивача, оскільки така виплата допомоги по безробіттю не здійснювалася б ним у випадку своєчасного призначення та виплати пенсії громадянину ОСОБА_3

Внаслідок неправомірних дій відповідача громадянин ОСОБА_3 своєчасно не отримав призначення пенсійного забезпечення, яке йому гарантовано чинним законодавством, а Херсонський міський центр зайнятості був вимушений здійснити виплату допомоги по безробіттю громадянину ОСОБА_3, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями управління пенсійного фонду та понесеними позивачем збитками.

Той факт, що виплати допомоги по безробіттю фактично були отримані ОСОБА_3 26.12.2016, тобто вже після того як позивачу стало відомо про призначення третій особі пенсії, зокрема 13.12.2016, не має ніякого правового значення, оскільки виплата допомоги по безробіттю здійснювалась за період з 27.10.2016 по 29.11.2016 і обставин, що унеможливлювали б призначення такої допомоги у визначений період за наведених вище обставин, що склалися внаслідок неправомірних дій відповідача, судом не встановлено. При цьому, колегією суддів враховано, що одразу після отримання довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні №929/03 від 12.12.2016, наказом позивача №НТ161214 від 14.12.2016 було припинено реєстрацію ОСОБА_3, як безробітного.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності позивачем наявності всіх елементів правопорушення в діях відповідача, необхідних для притягнення його до відповідальності у вигляді стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України

Аналогічну правову позицію щодо застосування статей 1166, 1173 Цивільного кодексу України та статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду №915/282/17 від 13.02.2018, №916/336/17 від 02.03.2018, №915/558/17 від 06.03.2018.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14).

Оскаржене судове рішення Господарського суду Херсонської області від 25.01.2018 у справі №923/1158/17 не відповідає цим вимогам з підстав невідповідності висновків, викладених у ньому, обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 270, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Херсонського міського центру зайнятості задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 25.01.2018 у справі №923/1158/17 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь Херсонського міського центру зайнятості 6531,46 грн збитків.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь Херсонського міського центру зайнятості 1600 грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь Херсонського міського центру зайнятості 2400 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України, та у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.04.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Лавриненко