УХВАЛА

11 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/1775/15

11 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/1775/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Малюга В.М.

від відповідача-1 - не з'явився

від відповідача-2 - Багнич О.А., Кузьміна Г.А.

від ДВС - Скалецька І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017

у справі №905/1775/15

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку"

до 1) Дочірнього підприємства "Донецька залізниця", 2) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ПАТ "Українська залізниця" звернулося в Господарський суд Донецької області зі скаргою, у якій просило визнати незаконними постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.08.2016 та від 02.09.2016 ВП № 51241983; скасувати постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.08.2016 та від 02.09.2016 ВП № 51241983.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.03.2017 частково задоволено скаргу ПАТ "Українська залізниця" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Визнано незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 02.09.2016 про стягнення виконавчого збору з ПАТ "Українська залізниця". Визнано недійсною постанову від 02.09.2016 державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору з ПАТ "Українська залізниця". В іншій частині скаргу ПАТ "Українська залізниця" відхилено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.05.2017 ухвалу Господарського суду Донецької області від 06.03.2017 скасовано частково. Скаргу ПАТ "Українська залізниця" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишено без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.11.2017 скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та ухвалу Господарського суду Донецької області від 06.03.2017. Скаргу ПАТ "Українська залізниця" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано незаконними постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.08.2016 про заміну сторони виконавчого провадження та від 02.09.2016 про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" виконавчого збору. Скасовано постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.08.2016 про заміну сторони виконавчого провадження та від 02.09.2016 про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" виконавчого збору.

12.02.2018 Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви державний виконавець посилається на те, що постанова Верховного Суду України від 21.06.2017, винесена у даній справі, не підлягала застосуванню у даних правовідносинах, оскільки не існувала на час вчинення оскаржуваних дій державного виконавця, а отже, застосувавши дану постанову, суд порушив принцип правової визначеності щодо заборони зворотної дії законів та інших нормативно-правових акті в часі. Як на нововиявлену, заявник посилається на ту обставину, що при ознайомлені з судовою практикою, йому стало відомо про справу №6-44цс15, в якій Верховним Судом України зроблено правовий висновок про те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Відповідно до супровідного листа Господарського суду Донецької області від 22.03.2018 №905/1775/15 матеріали оскарження ухвали від 06.03.2017 по справі №905/1775/15 надійшли до Верховного Суду 26.03.2018.

10.04.2018 від ПАТ "Укрзалізниця" надійшов відзив, в якому відповідач-1 просить у задоволенні заяви Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ відмовити, постанову Вищого господарського суду України від 16.11.2017 залишити в силі. У відзиві відповідач-1 зазначає про відсутність правових підстав для перегляду остаточного рішення суду за нововиявленими обставинами, як і про відсутність самих нововиявлених обставин в розумінні ст. 320 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у заяві доводи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що заява Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обґрунтовуючи заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017 за нововиявленими обставинами, заявник посилається на те, що він не був присутній у судовому засіданні 16.11.2017 і після ознайомлення зі змістом зазначеної постанови йому стали відомі факти, які, як він вважає, є підставами для перегляду вказаної постанови за нововиявленими обставинами. Зокрема, заявник зазначає, що постанова Верховного Суду України від 21.06.2017 винесена у даній справі, якою постанова Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 залишена в силі з мотивів правильності висновків суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для заміни сторони - ДП "Донецька залізниця" правонаступником - ПАТ "Українська залізниця", не підлягала застосуванню у даних правовідносинах, оскільки не існувала на час вчинення оскаржуваних дій державного виконавця, а отже застосувавши дану постанову суд порушив принцип правової визначеності щодо заборони зворотної дії законів та інших нормативно-правових акті в часі. Як на нововиявлену, заявник посилається на ту обставину, що при ознайомлені з судовою практикою, йому стало відомо про справу №6-44цс15, в якій Верховним Судом України зроблено правовий висновок про те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Вказаний правовий висновок суду заявник вважає нововиявленою обставиною.

Відповідно до частини 1, 2, 4 ст. 320 ГПК України, рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відтак, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: їх існування на час розгляду справи, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою та обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Разом із цим, виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення за правилами Глави 3 ГПК України.

Крім того, однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі ст. 320 ГПК України є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

Враховуючи викладене, касаційним судом, відхиляються аргументи викладені у заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017 за нововиявленими обставинами, оскільки невідповідність, на думку заявника, постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017 правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 25.03.2015 №6-44цс15, не є нововиявленими обставиними в розумінні вимог ст. 320 ГПК України.

Окрім того, посилання заявника на те, що про даний правовий висновок він дізнався при ознайомленні з судовою практикою, наявною в ЄДРСР, після ознайомлення зі змістом оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає недоречним, оскільки відповідно до ч.2 ст.22 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) сторона має право, зокрема, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, отже обґрунтування своєї правової позиції та підстави такого обґрунтування у ході розгляду справи у Вищому господарському суді України залежало виключно від самого заявника, а посилання на судову практику, про яку він дізнався після винесення оскаржуваної постанови, не може бути нововиявленою обставиною.

Водночас, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у прийнятті даної ухвали керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

При цьому, процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним (див. пп. 27 - 34 рішення Суду у справі "Праведная проти Росії" від 18 листопада 2004 року).

Відтак, перевіряючи обґрунтованість наведених заявником доводів щодо наявності нововиявлених обставин для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що наведені Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ обставини не є нововиявленими в розумінні вимог ст. 320 ГПК України.

На підставі викладеного вище колегія суддів дійшла висновку, що заява Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017 у справі №905/1775/15 за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

Оскільки суд дійшов висновку, що заява Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ задоволенню не підлягає, то судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 320-325 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.11.2017 за нововиявленими обставинами у справі №905/1775/15.

2. Постанову Вищого господарського суду України від 16.11.2017 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.