РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року Справа № 906/860/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивача- Гачак І.О. (довіреність №Ц/3-04/43-18 від 25.01.2018р.);

відповідача- Якименко М.М. (договір від 27.11.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Апеляційним судом Львів-ської області та Апеляційним судом Житомирської області апеляційну скаргу Відповідача- Держав-ного підприємства «Баранівське лісомисливське господарство» на рішення господарського суду Жито-мирської області від 04.12.2017р., повний текст якого складений 08.12.2017р., у справі №906/860/17 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі –

Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» м.Львів

до Державного підприємства «Баранівське лісомисливське господарство»

с.Зеремля Баранівського р-ну Житомирської обл.

про стягнення 33 462 грн. 60 коп. штрафу,-

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіо-нальної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (надалі в тексті – Залізниця) до Державного підприємства «Баранівське лісомисливське господарство» (надалі в тексті – Підприємство) про стягнен-ня 33 462 грн. 60 коп. штрафу.(арк.справи 3-6).

Позов обґрунтований тим, що судовими рішеннями у справі №308/13627/16-п суди дійшли висновку про наявність у зафіксованих посадовими особами митниці діяннях Товариства ознак адмі-ністративного порушення, що полягало у зазначені в товаросупровідних документах невірної інфор-мації про вантаж. Позивач зазначає, що Відповідач вчинив дії спрямовані на незаконне переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю товару шляхом подання доку-ментів, які містять неправдиві відомості щодо найменування, а саме щодо породи деревини, тим са-мим вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 Митного кодексу України. При цьому наголо-шує, що даний факт не потребує доказуванню, оскільки встановлений судовими рішеннями у справі №308/13627/16-п. Таким чином у відповідності до статті 16 розділу 2 СМГС вантажовідправник несе відповідальність за правильність відомостей, зазначених в накладній. А у разі виявлення порушення, розмір штрафних санкцій становить п’ятикратний розмір провізної плати за перевезення ван-тажу. (арк.справи 4-5).

Господарський суд Житомирської області рішенням від 04.12.2017р. у справі №906/860/17 за-доволив позовні вимоги в повному обсязі та присудив до стягнення з Підприємства на користь Заліз-ниці 33 462 грн. 60 коп. штрафу.(арк.справи 123-126).

Рішення вмотивоване тим, що постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської об-ласті від 29.05.2017р. у справі №308/13627/16-п має преюдиціальне значення та додаткового доказу-вання обставини, встановлені даним судовим рішенням, не потребують. Позивач 06.09.2017р. звер-нувся до Відповідача із претензією №НЮ-1486 про сплату 33 462 грн. 60 коп. штрафу за переміщення окремих товарів через державний кордон України, що є забороненими. Вказана претензія залишена Відповідачем без розгляду та задоволення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що на підставі §3 ст.16 УМВС (СМГС) Відповідачу було правомірно нараховано неустойку в п’ятикратному розмірі провізної плати, що становить 33 462 грн. 60 коп. (6 692 грн. 52 коп. х 5). При цьому, що стосується заявленого пропуску строку позовної давності, місцевий господарський суд зазначив, що підставою для пред’явлення позову слід вважати прийняття Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області постанови у справі №308/13627/16-п від 29.05.2017р., тому перебіг строку позовної давності розпочався з 29.05.2017р. та закінчився 29.11.2017р., а позов подано 21.09.2017р., через те відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Суд першої інстанції також відхилив посилання Відповідача на необхідність фіксування зазначених подій у комерційному акті, оскільки підпункт 26.6 п.26 Додатка 1 до УМВС/СМГС, п.10 §2 ст.39 УМВС (СМГС) передбачають, що Залізниця (перевізник) звільняється від відповідальності, якщо вантаж вибуває із володіння перевізника під час перевезення «вследствие проверки, задержания, конфискации груза государственными органами по причинам, не зависящим от перевозчика». Вантаж був вилучений Закарпатською митницею ДФС на підставі про-токолів про порушення митних правил. Крім того, ч.2 ст.522 МК України передбачено, що справи про порушення митних правил, передбачені статтями 471-473, 476, 482-484 цього Кодексу, а також усі справи про порушення митних правил, вчинені особами, які не досягли 18-річного віку, розглядаються місцевими судами.(арк.справи 124-125).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Підприємство подало скаргу до Рівненського апе-ляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2017р. у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові.(арк.справи 138-144).

Скаржник зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з’ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд без-підставно не врахував, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2017р. у справі №308/13627/16-п відмовлено у задоволенні позову через відчутність складу пра-вопорушення. Скаржник звертає увагу, що штраф застосовується на підставі комерційного акта. Разом з тим, Позивач не подав суду і матеріали справи не містять такого акта. Крім того, суд першої інс-танції безпідставно відхилив доводи Відповідача щодо відсутності у його діянні складу правопорушен-ня для можливості настання цивільно-правової відповідальності. Апелянт наголошує на помилковос-ті посилання суду першої інстанції на експертний висновок Закарпатської торгово-промислової пала-ти як належний доказ у даній справі, оскільки перевантаження товару здійснювалося без представни-ка Підприємства, що є порушенням вимог ст.338 МК України, про що зазначено у постанові Ужгород-ського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2017р. у справі № 308/13627/16-п. також звертає увагу, що на момент зважування у листопаді 2016 року дрова перебували більше п’яти місяців у відкритому вагоні, а тому їх маса могла суттєво змінитися під впливом погодних умов. Відповідач також вважає невірною оцінку заяви про застосування строку позовної давності, позаяк, навіть у разі обґрунтованості вимог Залізниці – місцевий суд повинен був відмовити в задоволенні позову через пропуск строків позовної давності.(арк.справи 139-144).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.12.2017р. відкрито апеляційне провадження у справі №906/860/17.(арк.справи 136)

У зв’язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Грязнова В.В., судове засідання у справі №906/860/17 призначене на 25.01.2018р. не відбулося. Представники учасників справи 25.01. 2018р. не з’явилися. Оскільки, обставини, що унеможливили проведення судового засідання відпали 29.01.2018р. – ухвалою від 29.01.2018р. судове засідання у справі призначено на 12.02. 2018р., а також задоволено клопотання Залізниці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з апеляційним судом Львівської області.(арк.справи 171,172-174).

Розгляд справи відкладався ухвалами від 12.02.2018р. та від 26.02.2018р., а ухвалою від 05.03. 2018р. задоволено клопотання Відповідача та призначено судове засідання на 12.03.2018р. в режимі відеоконференції з апеляційним судом Житомирської області.(арк.справи 202-203, 218-219, 223-224).

Крім того, 15.01.2018р. поштою надійшов відзив Позивача на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Заз-начає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.(арк. справи 160-162). На електронну адресу суду 12.03.2018р. надійшли додаткові пояснення Залізниці до апеля-ційної скарги, у яких остання зазначає, що строк позовної давності не порушено, а товаровідправник невірно зазначив об’єм лісоматеріалів – 49,99м3 замість 49,986м3, а, крім того, вартість вантажу скла-дає не 35 213 грн. 23 коп., а 19 994 грн.(арк.справи 231-232).

У судових засіданнях апеляційної інстанції 12 і 26 лютого та 05 і 12 березня 2018р. представник Відповідача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Представник Позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та на-дав свої пояснення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали спра-ви, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріа-льного та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Баранівське лісомисливське господарство» відправило зі ст.Радулино до ст.Тужер (Угорщина) вагон №66788423 з вантажем «деревина паливна», відправка №403253, про що свідчить залізнична накладна ЦИМ/СМГС.(арк.справи 11).

По прибутті на ст.Батьово Львівської залізниці в зоні митного контролю «Експорт» міжнарод-ного залізничного пункту пропуску «Батьово», вагон №66788423 був затриманий для здійснення мит-них процедур. Пропуск вантажу було заборонено, вантаж затримано.

Матеріали справи містять роздруковані з бази ЄДРСР копії постанов Ужгородського міськра-йонного суду Закарпатської області від 29.05.2017р. у справі №308/13627/16-п, залишену в силі поста-новою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.07.2017р. за матеріалами адміністративної справи Закарпатської митниці ДФС щодо посадової особи ДП «Баранівське лісомисливське господар-ство» про порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України, якими провадження у спра-ві закрито в зв’язку з відсутністю складу правопорушення та закінченням строків накладення адмі-ністративного стягнення.(арк.справи 15-18, 19)

Матеріали справи також містять копію адресованої Підприємству претензії від 06.09.2017р. з пропозицією сплатити Залізниці штраф в сумі 33 462 грн. 60 коп. Проте, доказів її вручення або над-силання Відповідачеві матеріали справи не містять.

Як вже зазначалось, рішенням від 04.12.2017р. господарський суд Житомирської області по-зовні вимоги задоволив.(арк.справи 123-126).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга обґрунтована і підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України) – госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов’язань і є обов’язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов’язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України).

Господарські зобов’язання, відповідно до ст.174 ГК України, можуть виникати, зокрема, із гос-подарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених зако-ном, але таких, які йому не суперечать.

Оскільки сторони спірних правовідносин є суб’єктами господарювання, то зобов’язання, що виникли між ними є господарськими договірними у сфері перевезення вантажу залізничним транс-портом.

Господарські договори між суб’єктами господарювання укладаються за правилами встановле-ними Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодек-сом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.(ст.ст. 173, 179 ГК України).

Згідно з ч.5 ст.306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоак-тивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими акта-ми.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов’язані забезпечувати вантажовідправни-ків бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Умови пе-ревезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб’єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та інши-ми нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови пере-везення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання до-говірних зобов’язань.(ст.307 ГК України).

Аналогічні положення містить і ст.908 ЦК України.

Предметом даного спору є стягнення залізницею штрафу з вантажовідправника в міжнародно-му сполученні.

Приписами ст.920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов’язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Учасни-ки господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.(ч.1 ст.216 ГК України).

Згідно зі ст.3 Закону України «Про залізничний транспорт», законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Ста-туту залізниць України, який затверджується Кабінетом міністрів України та інших актів законодавс-тва України.

Статут залізниць України (надалі – Статут залізниць) затверджено постановою Кабінету Міні-стрів України від 06.04.1998р. №457. Статут залізниць чинний із змінами і доповненнями.

Відповідно до п.4 Статуту, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобага-жу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучен-ня. Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі СМГС).

Стаття 5 Статуту залізниць відносить до компетенції Міністерства транспорту України затверд-ження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обов’язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Виникнення між сторонами у даній справі господарських договірних відносин у сфері переве-зення вантажу залізничним транспортом стверджується перевізним документом – накладною від 24.05. 2016р.(арк.справи 11). Накладна повинна відповідати вимогам, встановленим Правилами оформлення перевізних документів.

Накладна, згідно ст.6 Статуту залізниць – основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з ванта-жем. Накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача. Накладна од-ночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній – основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу (ст.37 Статуту залізниць). За правилами ст.24 Статуту залізниць, залізниці надано право періодично переві-ряти кількість та масу вантажу, зазначених вантажовідправником у накладній, а статею 122 Статуту за-лізниць встановлено відповідальність вантажовідправника у вигляді штрафу за неправильне зазначен-ня в накладній маси вантажу.

Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. затверджено Правила оформ-лення перевізних документів. Наказом Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011р. №138 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів» – внесено зміни до Правил оформлення пе-ревізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та викладено їх в новій редакції.

Так, згідно п.1.2 Правил, оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністер-ства транспорту України 21.11.2000р. №644 (надалі – Правила), накладна є обов’язковою двосторон-ньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та заліз-ницею на користь третьої сторони – одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Нак-ладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одер-жувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається від-правнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Заповнення наклад-ної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додат-ку 3 до цих Правил.

Так, відповідно до §1 ст.16 УМВС (СМГС) відправник несе відповідальність за правильність відомостей і заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки неправильно-го, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від того, що вони внесені в невідповідну графу накладної.

Згідно п.1 §3 ст.16 УМВС (СМГС) відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після ук-ладення договору перевезення виявиться неправильність, неточність, неповнота вказаних відправ-ником в накладній відомостей та заявок і при цьому буде встановлено, що в складі вантажу було при-йнято предмети, які не допускаються до переміщення через державний кордон хоча в одній із держав, територією якої повинно бути здійснено перевезення.

За приписами §3 ст.16 УМВС (СМГС) неустойка за п.1 §3 стягується в п’ятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику, що виявив порушення.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обґрунтування заявленого позову Залізниця посилається на накладну, за якою здійснювало-ся відправлення №403253, що є договором перевезення вантажу у вагоні №66788423. Вантажовідправ-ником по даному перевезенню є ДП «Баранівське лісомисливське господарство» (поле « 1» накладної згідно відправлення №403253), засобами якого проводилось як навантаження вагонів, так і оформ-лення товаросупровідних документів, зокрема, для здійснення митних процедур, про що свідчать ві-домості в полях « 7», « 9», « 20» накладної. При цьому, на думку Позивача, Відповідач намагався пере-везти вантаж заборонений до перевезення через митний кордон України.(арк.справи 6).

Переглядаючи дану справу, колегія суддів зазначає, що виникнення між сторонами у даній справі договірних відносин з перевезення вантажу стверджується перевізним документом – наклад-ною від 24.05.2016р.(арк.справи 11). Згідно зі ст.24 Статуту залізниць вантажовідправники несуть від-повідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, якими стверджуються доводи Залізниці щодо перевезення Підприємством іншої маси та іншого вантажу, ніж зазначений в накладній і на який ви-дано сертифікат.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі виявлення під час перевезення вантажу або на станції його призначення неправильного зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі ст.118 Статуту за-лізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які вини-кли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт (п.5.5 Правил оформлення перевізних документів).

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів – засвідчуються актами. Аналогічну норму містить ст.129 Статуту залізниць – обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності заліз-ниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчу-ються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За прави-лами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменуван-ня, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних до-кументах. Вищевказаною статтею передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів зага-льної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334.

Проте, матеріали справи не містять ні комерційного акта, ні акта загальної форми, у яких зафі-ксоване порушення. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності ко-мерційного акта або акта загальної форми неможливо встановити порушення заповнення товаротран-спортних документів або будь-якого іншого порушення для можливості настання відповідальності у вигляді штрафу.

З огляду на зазначене та через невідповідність правилу належності і допустимості доказів, ко-легія суддів вважає неправомірним посилання суду першої інстанції на постанову Ужгородського мі-ськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2017р. у справі №308/13627/16-п, залишену в силі постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.07.2017р. за матеріалами адміністратив-ної справи Закарпатської митниці ДФС щодо посадової особи ДП «Баранівське лісомисливське госпо-дарство» про порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України, якими провадження у справі закрито у зв’язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та у зв’язку із закін-ченням строків накладення адміністративного стягнення (арк.справи 15-18, 19). Тому, на переконання колегії суддів безпідставним і передчасним є висновок місцевого суду про преюдиційність обставин, встановлених зазначеними судовими рішеннями в адміністративній справі.

Так, у відповідності до ч.3 ст.35 ГПК України в редакції, яка була чинною на момент прий-няття оскаржуваного рішення, – обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в адміністративній справі №308/13627/16-п досліджу-валися обставини наявності складу адміністративного правопорушення в діях посадової особи ДП «Баранівське лісомисливське господарство», передбаченого ч.1 ст.483 МК України за матеріалами адміністративної справи Закарпатської митниці ДФС. Таким чином, ні Позивач, ні Відповідач не були сторонами у зазначеній адміністративній справі, а провадження в ній закрито не лише у зв’язку із за-кінченням строків накладення адміністративного стягнення, як наголошує Позивач, а й у зв’язку з від-сутністю складу адміністративного правопорушення. При цьому, описова частина постанови Ужгород-ського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2017р. у справі №308/13627/16-п, яку в рі-шенні цитує суд першої інстанції – не встановлює фактів для даної господарської справи.

Відповідно до п.п. 4, 7 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господар-ській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов’язковою для господарського суду.

Колегія суддів вважає, що зазначені Позивачем обставини не стверджені належними і допус-тимими доказами. Позов безпідставний і задоволенню не підлягає.

Натомість, задовільняючи позовні вимоги, суд першої інстанції лишив зазначені обставини поза увагою, безпідставно погодився з Позивачем доведеність порушень Відповідача та обов’язку оп-латити штраф в сумі 33 462 грн. 60 коп., що зумовило ухвалення незаконного рішення. Відтак, позов безпідставний і не підлягає задоволенню.

Разом з тим, Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.(арк.справи 63-65).

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Апеляційний суд, за наслідками перегляду рішення, встановив, що матеріали справи не міс-тять доказів, які б стверджували факт порушення Відповідачем права або охоронюваного законом ін-тересу Позивача, за захистом якого він звернувся до суду. Враховуючи, що позов заявлений безпідс-тавно – строк позовної давності застосованню не підлягає.

Із зазначених мотивів, оскаржуване рішення господарського суд Житомирської області нале-жить скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов’язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосеред-ньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для задоволення апе-ляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав ст.277 ГПК України через не-повне з’ясування обставин, що мають значення для справи, визнання судом першої інстанції встанов-леними обставин, що мають значення для справи, які не були доведеними та невідповідності обстави-нам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судового рішен-ня.

Керуючись ст.ст. 34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284 Господарського процесу-ального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Баранівське лісомисливське господарство» на рішення господарського суду Житомирської області від 04.12.2017р. у справі №906/860/17 задоволити.

2. Рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні по-зову відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (Код ЄДРПОУ ВП: 40081195; 79007, Львівська обл., м.Львів, Галицький р-н, вул.Гоголя, буд.1) на користь Державного підприємства «Баранівське лісоми-сливське господарство» (Ідентифікаційний код юридичної особи 13554881; 12732, Житомирська обл., Баранівський р-н, с.Зеремля, вул.Лісництво, буд.6) 1 760 грн. витрат зі сплати судового збору за по-дання апеляційної скарги.

4. Доручити суду першої інстанції видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

6. Матеріали справи №906/860/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.