КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2018 р. Справа№ 910/18448/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Майданевич Г.А.,
за участю представників:
від позивача : не з'явився
від відповідача: не з'явився,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на рішення господарського суду міста Києва від 20.112017 р.(повний текст складено 22.11.2017)

у справі №910/18448/17 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»

про стягнення 49 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 49000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № bm225a6к5 від 28.07.2016 внаслідок настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах, застрахована відповідачем на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/6982798), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування матеріальної шкоди покладається на відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» 49 000,00 грн. страхового відшкодування, 1 600,00 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд змінити рішення господарського суду міста Києва, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача 23 817,45 грн. страхового відшкодування та 777,60 грн. судового збору. Одночасно скаржником подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник вказує на те, що розмір страхового відшкодування, який мав би бути виплачений відповідачем позивачу становить 23 817,45 грн. з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, який відповідно до Консультації № 67-R/37/2 від 26.11.2017 становить 60%.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2017 у справі №910/18448/17 поновлено Товариству з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/18448/17, відкрито апеляційне провадження у справі №910/18448/17, розгляд справи призначений на 15.01.2018 р.

03.01.2018 від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить апеляційну скаргу залишити без розгляду, а рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. - без змін. Позивач вказує на те, що надана відповідачем суду апеляційної інстанції Консультація про величину фізичного зносу не є допустимим доказом, оскільки не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003.

На підставі розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 №09.1-08/89/18 та згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.01.2018 склад колегії суддів у справі №910/18448/17 змінено на наступний: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Хрипун О.О., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 прийнято справу до провадження вказаною колегією суддів та призначено до розгляду на 14.02.2018.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/383/18 від 13.02.2018 у зв'язку з перебуванням 14.02.2018 у відпустці ОСОБА_3, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/18448/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.02.2018 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Тищенко А.І., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 р. прийнято справу № 910/18448/17 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Тищенко А.І., Чорна Л.В.

З 15.12.2017 р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.07.2016 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Українські Вертольоти» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № bm225a6к5.

Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору страхування визначено з 18.08.2016 р. по 17.08.2017 р.

05.09.2016 у місті Києві на вулиці Ярославській сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_5 Наведене підтверджується довідкою № 649092 про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції в м. Києві Національної поліції України.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Подільського районного суду міста Києва від 07.10.2016 у справі № 758/11177/16-п, відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Вартість запасних частин, матеріалів та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого при ДТП, відповідно до рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоцентр Европа» № АВК2-03638 від 07.09.2016, становить 50 440,22 грн. (надалі - рахунок-фактура № АВК2-03638 від 07.09.2016).

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування", договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За страховим випадком (ДТП) згідно складеного страхового акту № АХА2163504 від 13.09.2016 по договору страхування та розрахунку страхового відшкодування до нього було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 50 440,22 грн., виплата якого підтверджується позивачем платіжним дорученням № 267 752 від 14.09.2016.

Судом встановлено, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у відповідача, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6982798.

Відповідно до умов полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 50 000,00 грн., франшиза встановлена в сумі 1000,00 грн., строк дії даного полісу з 23.12.2015 по 19.12.2016.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає визначення поняття «шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого». Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в межах, передбачених полісом № АЕ/6982798, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

22.03.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, яка отримана відповідачем 28.03.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, відповідач виплату страхового відшкодування не здійснив.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у ДТП, належить сума в розмірі 49 000,00 грн. (50 000,00 грн. (сума страхового відшкодування, підтверджена рахунком-фактурою № АВК2-03638 від 07.09.2016, страховим актом № АХА2163504 від 13.09.2016 по договору страхування та розрахунком страхового відшкодування до нього, платіжним дорученням № 267 752 від 14.09.2016 з урахуванням ліміту по майну за полісом № № АЕ/6982798) - 1 000,00 грн. (франшиза за полісом № АЕ/6982798)).

Відповідачем суду апеляційної інстанції в обгрунтування своїх заперечень надано Консультацію № 67-R/37/2 від 26.11.2017 про величину фізичного зносу транспортного засобу «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1, проведену аварійним комісаром Видута Д.Ю.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судова колегія зазначає, що відповідно до п. 4.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.

Отже, вищезазначеною Методикою не передбачено складання консультацій про величину фізичного зносу.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що надана відповідачем Консультація не є допустимим доказом у даній справі.

Інших доказів на спростування позовних вимог відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги є обгрунтованими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Підстав для скасування чи зміни рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. у справі №910/18448/17 не вбачається.

Керуючись статтями 232, 233, 240, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. у справі №910/18448/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2017 р. у справі №910/18448/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути скаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Л.В. Чорна

А.І. Тищенко