ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2018 р. Справа № 921/311/16-г/5

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Черватюк С.О.

розглянувши апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України м. Київ

на ухвалу господарського суду Тернопільської області від 12.01.2018 р.

за скаргою приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" від 30.06.2017 на дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі №921/311/16-г/5

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ

до відповідача приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз",

м. Тернопіль

третя особа, що не заявляє самостійних

вимог на предмет спору на стороні

відповідача публічне акціонерне товариство

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз",

м. Київ

про cтягнення 80 960 211, 04 грн.

за участю представників сторін від:

органу ДВС: не зявився;

позивача: ОСОБА_2 адвокат, договір б/н від 02.01.2018р.;

відповідача: ОСОБА_3 адвокат за довіреністю № 03/411 від 17.04.2018 р.;

третьої особи: ОСОБА_4 за довіреністю №14-75 від 14.04.2017 р.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 12.01.2018 р. у данній справі скаргу ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз" від 30.06.2017 р. задоволено: визнано неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо перерахування до державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору 1 220 076,32 грн., які стягнуті в межах виконавчого провадження ВП №53831614 з виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 21.11.2016 р. у справі № 921/311/16-г/5; зобовязано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернути ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільгаз", які стягнуті та перераховані до державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору 1 220 076,32 грн.

Ухвала суду від 12.01.2018 р. мотивована фактами, встанорвленими у постанові Тернопільського окружного адміністративного суду у адміністративній справі № 819/1116/17 від 11.09.2017р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017 р., якою встановлено відсутність правових підстав для стягнення з боржника виконавчого збору, а тому суд дійшов висновку, що відповідно дії ДВС Міністерства юстиції України про перерахування до державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору 1 220 076,32 грн., стягнутих в межах виконавчого провадження ВП №53831614 з виконання наказу господарського суду Тернопільської області від 21.11.2016 р. у цій справі, є неправомірними.

Департаментом ДВС Міністерства юстиції України подано апеляційну скаргу № 3990 від 25.01.2018 р. на зазначену ухвалу суду, в якій просить апеляційну скаргу задоволити, скасувати ухвалу господарського суду Тернопільської області від12.01.2018р. у цій справі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що виконавчий збір у розмірі 10 % від суми, яка підлягає до стягнення вказано у постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2017 р., проте інформації щодо її оскарження на адресу відділу чи Департаменту не надходило. Таким чином, апелянт вважає, що відповідач погодився із сумою виконавчого збору, як фінансовою санкцією передбаченою вимогами cт. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, апелянт звертає увагу на те, що оскільки на день виникнення правовідносин щодо перерахунку стягнутих коштів, реквізити рахунків стягувача у державного виконавця були відсутні, то керуючись вимогами розділу VІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016р. № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802 (надалі Інструкція), державним виконавцем 21.06.2017р. підготовлено розпорядження про перерахунок коштів стягнутих в процесі примусового виконання наказу господарського суду на користь державного бюджету України, як кошти виконавчого збору. При цьому, зазначає, що відповідно до ч.3.ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку встановленому цим Законом.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає, що апеляційні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Представник органу ДВС в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи наведене та те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явка сторін була визначена на власний розсуд, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без апелянта.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, рішенням господарського суду Тернопільської області від 25.10.2016 р. у справі №921/311/16-г/5 позов ПАТ «Укртрансгаз» задоволено та стягнуто з ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» на користь ПАТ «Укртрансгаз» 80 960 211,04 грн. заборгованості за надані послуги з балансування обсягів природного газу та 206 700,00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

На виконання вищезазначеного рішення господарським судом Тернопільської області 21.11.2016р. видано наказ.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 25.04.2017 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53831614 по примусовому виконанню наказу № 921/311/16-г/5, виданого 21.11.2016 р. господарським судом Тернопільської області.

Пунктом 3 даної постанови постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 8 116 691,10 грн.

Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 24.05.2017р., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках в ПАТ«Мегабанк», АТ «Райффайзен Банк «Аваль»», Тернопільській філії ПАТ КБ «ПриватБанк», Філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк», ПАТ «Укрсоцбанк», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Цим же державним виконавцем 14.06.2017 р. винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №53831614 у розмірі 405,02 грн.

Державним виконавцем примусово з рахунків боржника стягнуто 1 220 076,32 грн. в рахунок погашення виконавчого збору та у розмірі 405,20 грн. в рахунок погашення витрат на проведення виконавчих дій, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 23.06.2017 р. № 3017 та № 3018. Водночас, розпорядженням №53831614/8 заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.06.2017р., кошти, які надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні наказу №921/311/16-г/5 виданого 21.11.2016р. господарським судом Тернопільської області, в сумі 1220 076,32грн. перераховано до Державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору та кошти в сумі 405,02грн. перераховано в погашення витрат виконавчого провадження згідно постанови від 14.06.2017 №53831614.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 16.06.2017 р. у цій справі затверджено мирову угоду, укладену 02.06.2017 р. між ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Тернопільгаз» в процесі виконання рішення суду.

Державним виконавцем 22.06.2017 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53831614.

22.06.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №53831614 у розмірі 5900593,68 грн. При цьому, у зазначену суму виконавчого збору увійшли примусово стягнуті з рахунків боржника кошти у розмірі 1 220 076,32 грн., які вже були перераховані до державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору.

Судом встановлено, що звертаючись із скаргою на дії Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» зазначало, що державним виконавцем при перерахуванні до державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору коштів в сумі 1 220 076,32 грн. та при винесені постанови про стягнення з ПрАТ «Тернопільгаз» виконавчого збору у розмірі 5 900 593,68 грн. порушено вимоги ст. 27, ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, порядок розподілу грошових сум, стягнутих виконавцем з боржника. Крім цього, державним виконавцем обраховано розмір виконавчого збору не від фактично стягнутої суми, а від суми, яка підлягала до стягнення.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вже зазначалося вище, на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження про примусове виконання наказу суду про стягнення з відповідача на користь позивача 80 960 211,04 грн. заборгованості за надані послуги з обслуговування обсягів природного газу та 206 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору, яке закінчено у зв'язку із затвердженням судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Разом з цим, судом з'ясовано, що до відкриття виконавчого провадження ВП №53831614 було проведено часткове погашення заборгованості у розмірі 9 960 211,04 грн.

За імперативними правилами ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 ч.1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Даною нормою закону конкретно передбачено, що для стягнення виконавчого збору необхідна одночасна наявність двох умов, а сааме: - примусове виконання рішення і фактично стягнута сума.

Згідно п.п. 15, 16 розділу VII Інструкції передбачено, що у разі надходження суми, яка не задовольняє вимоги усіх стягувачів, а також за необхідності відрахування виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження виконавець складає розрахунок, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, суму, що залишилась після відрахування витрат виконавчого провадження, перелік стягувачів коленої черги, визначених статтею 46 Закону, та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця, штрафів у разі винесення відповідних постанов. Розрахунок долучається до матеріалів зведеного виконавчого провадження. Розрахунок державного виконавця затверджується начальником органу державної виконавчої служби (кошти розподіляються на підставі розрахунку державного виконавця та перераховуються на підставі розпорядження).

У разі якщо стягнуті з боржника грошові суми зараховуються до Державного бюджету України виключно у випадку, якщо стягувачем не витребувані стягнуті кошти протягом одного року з дня їх зарахування на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, за умови повідомлення виконавцем стягувана про наявність стягнутих на його користь грошових сум.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, передбачено ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Статтями 45, 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена черговість розподілу стягнутих виконавцем з боржника грошових сум та порядок виплату стягнутих коштів стягувачу. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 зазначеного Закону, вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

З огляду на вищенаведене, виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми та зараховується пропорційно до задоволених вимог стягувача.

Разом з тим, необхідно зазначити, що зазначеною вище постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.09.2017р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2017р. у справі №819/1116/17 за позовом ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову від 22.06.2017 р. ВП №58331616 відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС про стягнення з ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» виконавчого збору у розмірі 5 900 593, 68 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що примусового виконання рішення фактично не відбулось, сума з боржника стягнута не була, між стягувачем та боржником погоджено умови щодо погашення заборгованості за умов, встановлених мировою угодою, а тому відсутні правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене та те, що вищезазначеними судовими рішеннями у адміністративній справі встановлено відсутність правових підстав для стягнення з боржника виконавчого збору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що дії Департаменту ДВС про перерахування до державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору 1 220 076,32 грн., стягнутих в межах виконавчого провадження ВП №53831614 з виконання судового наказу є неправомірними.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції також погоджується з позицією суду першої інстанції про задоволення вимоги скаржника зобовязати Департамент ДВС повернути ПрАТ «Тернопільгаз» стягнуті та перераховані до державного бюджету України в рахунок погашення виконавчого збору 1 220 076,32 грн., як стягнутих з порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оспорювана ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ? без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що на адресу Львівського апеляційного господарського суду поступила заява Департаменту ДВС № 921/311/15/15/20.3-03 від 10.04.2018 р. про повернення грошових коштів з бюджету.

У вищевказаній заяві апелянт посилається на те, що ним сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1762,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 133 від 01.02.2018 р. При цьому, Головним територіальним управлінням юстиції у Тернопільській області також сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі у розмірі 1762,00 грн. згідно платіжного доручення № 172 від 08.02.2018 р. Відтак, скаржник просить вирішити питання щодо повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі у розмірі 1 762,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством юстиції України було сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 133 від 01.02.2018р. у розмірі 1762,00 грн. за реквізитами: Банк отримувача: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006, тобто за реквізитами Львівського апеляційного господарського суду.

Поряд з цим, Головним територіальним управлінням юстиції у Тернопільській області також було сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 172 від 08.02.2018р. у розмірі 1762,00 грн. за реквізитами: Банк отримувача: ГУДКСУ у Львівській області; МФО 825014; отримувач: УДКСУ у Личаківському районі м. Львова; ; рахунок 2006, тобто за реквізитами Львівського апеляційного господарського суду.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначає Закон України «Про судовий збір».

Згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає за необхідне заяву Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення грошових коштів з бюджету задоволити та повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 1 762,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Тернопільської області від 12.01.2018 р. у справі №921/311/16-г/5 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Заяву Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 921/311/15/15/20.3-03 від 10.04.2018 р. про повернення грошових коштів з бюджету задоволити.

3. Повернути Міністерству юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) з Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір в розмірі 1 762,00 грн., сплачений згідно платіжного доручення № 133 від 01.02.2018 р.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в порядку та строки, визначені ст.ст. 288, 289, 291 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 24.04.2018 р.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді Н.М. Кравчук

ОСОБА_1