ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2018р. Справа № 914/2544/17

За позовом: Комунальної установи Жидачівська центральна районна лікарня Жидачівської районної ради Львівської області, м. Жидачів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кробат Україна, м. Львів

про визнання недійсним договору про інвестиційну діяльність

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

Розглядається справа за позовом Комунальної установи Жидачівська центральна районна лікарня Жидачівської районної ради Львівської області до товариства з обмеженою відповідальністю Кробат Україна про визнання недійсним договору про інвестиційну діяльність

Ухвалою суду від 11.12.2017 було порушено провадження у справі № 914/2544/17, розгляд справи було призначено на 15.01.2018.

У звязку із набранням 15.12.2017 чинності змін до ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", подальший розгляд даної справи судом проводився за правилами нової редакції ГПК України в порядку загального позовного провадження із стадії підготовчого судового засідання.

Представник позивача у судове засідання 15.01.2018 зявився, надав пояснення по справі, вимоги ухвали суду від 11.12.2017 не виконав. Представник відповідача у судове засідання 15.01.2018 зявився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, клопотання про допит свідків та заяву про застосування позовної давності. Ухвалою суду від 15.01.2018 було відкладено підготовче засідання на 12.02.2018.

01.02.2018 представник позивача подав заяву про зміну підстави позову.

В підготовчому судовому засіданні 12.02.2018 оголошено перерву до 05.03.2018.

Представник позивача у судове засідання 05.03.2018 зявився, через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку підготовчого провадження. Представник відповідача у судове засідання 05.03.2018 зявився, щодо клопотання позивача про продовження строку підготовчого засідання не заперечував. Ухвалою суду від 05.03.2018 продовжено строк підготовчого провадження та підготовче засідання відкладено на 02.04.2018.

Представник позивача у судове засідання 02.04.2018 зявився, через канцелярію суду подав додаткові пояснення на заперечення відповідача. Представник відповідача у судове засідання 02.04.2018 зявився, через канцелярію суду подав додаткові заперечення щодо заяви про зміну підстави позову. Ухвалою суду від 02.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 18.04.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 18.04.2018 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні 18.04.2018 щодо позову заперечив.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для зясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 18.04.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позиція позивача.

Комунальна установа Жидачівська центральна районна лікарня Жидачівської районної ради Львівської області (надалі позивач) звернулася до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Кробат Україна (надалі відповідач) про визнання недійсним договору про інвестиційну діяльність.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03.02.2012 між відповідачем та Жидачівською центральною районною лікарнею (перейменована в Комунальну установу Жидачівська центральна районна лікарня Жидачівської районної ради Львівської області на підставі рішення Жидачівської районної ради від 26.04.2016 № 92) в особі головного лікаря ОСОБА_3, було укладено договір про інвестиційну діяльність № б/н, із терміном дії до 03.02.2022 (надалі договір).

Як зазначає позивач, в тексті договору зазначено, що головний лікар Жидачівської центральної районної лікарні ОСОБА_3 діє на підставі статуту, зареєстрованого головою Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області 23 березня 1998 року № 158. Однак, як в статуті Жидачівської центральної лікарні Львівської області, так і в індивідуальній посадовій інструкції головного лікаря не вказано про те, що ОСОБА_3, як головному лікареві, надано повноваження на укладення та підписання договорів (правочинів) від імені Жидачівської центральної районної лікарні Львівської області. Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд визнати даний договір недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

В підготовчому провадженні позивач змінив підстави позову.

Так, обґрунтовуючи позов на підставі змінених позовних вимог позивач зазначив, що перед укладенням договору про інвестиційну діяльність ТОВ Кробат Україна мало оформити інвестиційний проект у вигляді планово-розрахункових документів, необхідних та достатніх для обгрунтування інвестування, організації та управління роботами з реалізації проекту в межах визначених вартості та терміну його реалізації та ознайомити із таким проектом позивача, як передбачено ч. 2, 3 ст. 2 Закону України Про інвестиційну діяльність.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 Закону України Про режим іноземного інвестування іноземні інвестиції іноземними інвесторами здійснюються на основі концесійних договорів або договорів про інвестиційну діяльність. Враховуючи те, що субєктом концесійного договору, який передбачає надання іноземним інвесторам права на проведення господарської діяльності, повязаної із використанням обєктів, що перебувають у державній або комунальній власності і передаються у концесію (в тому числі із її реконструкцією для подальшого використання) з однієї сторони має бути орган державної влади або місцевого самоврядування, то, на думку позивача, договір на реконструкцію котельні комунальної установи не є концесією, а відтак таким договором за своїм змістом мав бути договір про інвестиційну діяльність, що передбачено ст. 23 Закону України Про режим іноземного інвестування. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 24 Закону України Про режим іноземного інвестування господарська діяльність на підставі зазначених у статті 23 цього Закону договорів (контрактів) регулюється законодавством України. Договори (контракти) повинні бути зареєстровані у терміни та в порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, договір про інвестиційну діяльність підлягав державній реєстрації і міг вважатися укладеним лише за фактом державної реєстрації договору.

Однак, спірний договір не укладався в порядку, передбаченому спеціальним законодавством відповідними положеннями ГК України та Закону України "Про режим іноземного інвестування, до моменту його укладення не було складено інвестиційного проекту чи ознайомлено із таким документом позивача, а за своїм змістом цей договір не є договором про інвестиційну діяльність, оскільки прибуток від здійснення реконструкції комунального майна, планувалося отримувати від власника такого майна, а не від третіх осіб спільно.

Позивач вважає, що сторони спору уклали між собою інвестиційний договір, який є удаваним і за своїм змістом є договором на виконання робіт та в подальшому надання результату таких робіт, як виду майна, в користування позивачу і отримання бюджетних коштів без проведення обовязкових процедур закупівлі. Так званий інвестиційний договір укладався сторонами з метою приховання інших правочинів, які мали укладатися відповідно до вимог спеціального законодавства, оскільки позивач є комунальною установою, а кошти, які надаються в його розпорядження є бюджетними коштами, за рахунок яких відповідач бажає отримувати прибуток згідно договору за здійснені ним роботи (послуги) чи повернення інвестиції з надприбутками. До даних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про здійснення державних закупівель». Позивач вважає, що встановлення факту нікчемності удаваного договору про інвестиційну діяльність від 03.02.2012, укладеного між ТОВ Кробат Україна та Жидачівською центральною районною лікарнею Львівської області, із застосуванням з ініціативи суду реституції, як наслідків його недійсності та встановленням чи урахуванням усього виконаного з обох сторін, буде справедливим та правосудним.

Позиція відповідача.

Відповідач щодо позову заперечує з тих підстав, що договір про інвестиційну діяльність є дійсним, виконувався сторонами протягом чотирьох років шляхом здійснення позивачем реконструкції котельні позивача та реалізацією додаткової інвестиції; шляхом укладення шести договорів про закупівлю послуг оренди за державні кошти, які також були виконані сторонами (відповідач надавав в оренду прилади і обладнання, а позивач платив за такі послуги оренди). Крім того, форма здійсненої відповідачем інвестиції (фінансування реконструкції котельні, з наступною здачею в оренду змонтованих під час реконструкції приладів і обладнання) не є забороненою чинним законодавством України.

Відповідач також зазначає, що спірний договір не містить ознак договору про спільну діяльність чи підряду та не передбачає виконання робіт та закупівлю товарів. Твердження позивача, що укладенню спірного договору мала передувати процедура закупівлі, передбачена Законом України «Про здійснення державних закупівель», на думку відповідача, є помилковим, оскільки інвестиційний договір не передбачає закупівлю товарів, робіт чи послуг. Сплата замовником коштів з державного бюджету за інвестиційним договором також не передбачена. Спірний договір лише врегульовує відносини сторін щодо вже виконаних робіт з реконструкції котельні, передбачаючи, що повернення вкладеної в реконструкції котельні інвестиції буде здійснюватись на умовах оренди вже змонтованих у котельні приладів та обладнання.

Крім того, за змістом пункту 8 договору, використання замовником інвестиційного обєкта протягом дії даного договору здійснюватиметься ним на умовах оренди, про що з інвестором укладатимуться відповідні договори оренди згідно вимог чинного законодавства, в тому числі Закону України Про здійснення державних закупівель. Орендна плата за використання інвестиційного обєкту повинна буде нараховуватись та сплачуватись щомісячно фіксованими платежами згідно договору оренди, незалежно від того, чи використовуватиметься інвестиційний обєкт протягом усього строку дії даного договору. На підтвердження вищенаведеного, відповідачем долучено роздруківки з сайту «Закупівлі» та з офіційного сайту держзакупівель.

Відповідач також зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 12.12.2017 у справі № 914/2090/17, яке є преюдиційним у даній справі, не просто надана правова оцінка доводам сторін, а встановлено обставини, які є предметом розгляду у справі № 914/2544/17, а саме - що інвестиційний договір є дійсний, а всі вище описані докази та обставини детально досліджені.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши правові позиції учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із таких мотивів.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 179 Господарського кодексу України (надалі ГК України) визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 ГК України, підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як встановлено судом, рішенням Жидачівської районної ради від 18.06.2009 № 338 погоджено договір інвестування ТОВ Кробат Україна та надано дозвіл на встановлення обладнання та пристроїв для виробництва теплової енергії на опалення Жидачівської центральної районної лікарні Львівської області в приміщення котельні, яка знаходиться за адресою: Львівська обл., Жидачівський р-н, м. Жидачів, вул. Я. Мудрого, 29.

Для реалізації інвестиційного проекту ТОВ Кробат Україна залучило підрядника ТОВ ПВІЦ Західенерго, уклавши з ним договір від 14.08.2009 № 6, згідно з яким підрядник ТОВ ПВІЦ Західенерго зобовязався виконати проектні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи по реконструкції котельні Жидачівської центральної районної лікарні, для чого підрядник зобовязався також придбати та змонтувати в цій котельні необхідні матеріали, устаткування. Після виконання робіт за цим договором підрядник зобовязався передати виконані роботи та придбані змонтовані матеріали та устаткування замовнику. Пунктом 2.1. договору від 14.08.2009 № 6 визначена ціна робіт, яка включала в себе компенсацію витрат підрядника, в т. ч. на придбання необхідних матеріалів, устаткування та плату за виконану роботу і не мала перевищувати 1 105 000, 00 грн. Згідно з пунктом 4.1. договору від 14.08.2009 № 6, факт виконання робіт по реконструкції котельні згідно п. 1.1 цього договору сторони засвідчуватимуть актом запуску (початку роботи) котельні.

На виконання умов вищезазначеного договору, за замовленням відповідача, підрядник (ТОВ ПВІЦ Західенерго) здійснив роботи з реконструкції котельні відповідача, про що 09 серпня 2010 року за участі позивача, відповідача та ТОВ ПВІЦ Західенерго було складено та підписано акт запуску (початку роботи) котельні від 09.08.2010. У п. 2 вказаного акту сторони засвідчили, що прилади і обладнання, які змонтовані при реконструкції котельні належать інвестору ТОВ Кробат Україна.

Як зазначає позивач, у 2010 році сторони домовились, що обслуговування та експлуатацію котельні позивача буде здійснювати ТОВ ПВІЦ Західенерго. Відтак між позивачем та ТОВ ПВІЦ Західенерго був укладений договір від 11.06.2010 № 109 на відпуск теплової енергії. Оскільки ТОВ ПВІЦ Західенерго не мало достатніх власних ресурсів для забезпечення теплопостачанням відповідача, то з моменту запуску котельні воно мало використовувати прилади та обладнання відповідача, змонтовані за кошти останнього. Тому, між відповідачем та ТОВ ПВІЦ Західенерго був укладений договір оренди обладнання для виробництва теплової енергії від 09.08.2010 № 09/08-2010, згідно з яким відповідач передав, а орендар ТОВ ПВІЦ Західенерго прийняв в строкове платне користування обладнання для виробництва теплової енергії, яке є змонтоване та встановлене у приміщенні котельні позивача, загальною вартістю 1 104 500, 00 грн.

03 лютого 2012 року між сторонами у справі було укладено договір про інвестиційну діяльність зі строком дії до 03.02.2022. Пунктами 1, 3 договору передбачено, що інвестор (відповідач) за власні кошти у 2010 році здійснив реконструкцію котельні замовника (позивача), придбав та встановив прилади та обладнання для виробництва теплової енергії (далі інвестиційний обєкт), здійснив підключення цього обладнання до наявних у замовника (позивача) двох котлів Viessmann, тим самим привівши котельню замовника у робочий стан з метою забезпечення ефективного опалення (з високим рівнем коефіцієнту корисної дії) приміщень Жидачівської центральної районної лікарні, необхідністю модернізації засобів виробництва теплової енергії, здешевлення вартості її виробництва замовником.

Розмір здійснених відповідачем інвестицій в котельню позивача склав 1 104 500, 00 грн за цінами 2010 року. Реалізація інвестиційного проекту здійснена за рахунок залучення іноземних інвестицій, а саме австрійської компанії ТзОВ СоціоХолдінгГмБХ, яка є засновником ТОВ Кробат Україна (п. 4 договору про інвестиційну діяльність).

У пункті 5 договору про інвестиційну діяльність, сторони засвідчують, що станом на серпень 2010 року реалізація інвестиційного проекту здійснена інвестором в повному обсязі. На момент підписання даного договору усі прилади та обладнання для виробництва теплової енергії, що встановлені інвестором, перебувають у робочому стані та експлуатуються для виробництва теплової енергії для потреб замовника.

Згідно п. 6 договору про інвестиційну діяльність, з початку реалізації даного інвестиційного проекту та до моменту укладення цього договору інвестиційний обєкт за згодою замовника було передано інвестором в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю Промислово-виробничий іноваційний центр Західенерго, з яким замовник уклав угоду про надання відповідних послуг. На момент укладення даного договору про інвестиційну діяльність договір оренди інвестиційного обєкта між інвестором та ТОВ ПВІЦ Західенерго є припиненим, що також погоджено замовником.

Пунктом 7 договору про інвестиційну діяльність передбачено, що з моменту укладення цього договору та на весь час його дії замовник використовуватиме інвестиційний обєкт з метою вироблення ним теплової енергії для власних потреб із залученням підприємства, що здійснюватиме технічний нагляд та технічне обслуговування котельні та встановлених в ній приладів та обладнання, в тому числі інвестиційного обєкта.

За змістом п. 8 договору про інвестиційну діяльність, використання замовником інвестиційного обєкта протягом дії даного договору здійснюватиметься ним на умовах оренди, про що з інвестором укладатимуться відповідні договори оренди згідно вимог чинного законодавства, в тому числі Закону України Про здійснення державних закупівель. Орендна плата за використання інвестиційного обєкту повинна буде нараховуватись та сплачуватись щомісячно фіксованими платежами згідно договору оренди, незалежно від того, чи використовуватиметься інвестиційний обєкт протягом усього строку дії даного договору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що сторони спору уклали між собою інвестиційний договір, який є удаваним і за своїм змістом є договором на виконання робіт. Інвестиційний договір, на думку позивача, укладався сторонами з метою приховання інших правочинів, які мали укладатися відповідно до вимог Закону України Про здійснення державних закупівель.

Однак, з даним твердження позивача суд не погоджується з огляду на таке.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК.

Стаття 235 ЦК України визначає, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів.

Таким чином, обов'язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Суд проаналізувавши умови спірного договору зазначає таке.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестиційна діяльність здійснюється на основі: інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності; - державного інвестування, у тому числі державної підтримки реалізації інвестиційних проектів відповідно до положень цього Закону, здійснюваного органами державної влади та органами влади Автономної Республіки Крим за рахунок коштів бюджетів, позабюджетних фондів і позичкових коштів, а також державними підприємствами і установами за рахунок власних і позичкових коштів; - інвестування, здійснюваного органами місцевого самоврядування; - іноземного інвестування, здійснюваного іноземними громадинами, юридичними особами та державами; - спільного інвестування, здійснюваного громадянами та юридичними особами України, іноземних держав.

Згідно зі ст. 7 Закону України Про інвестиційну діяльність усі суб'єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об'єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід'ємним правом інвестора і охороняється законом. Інвестор самостійно визначає цілі, напрями, види обсяги інвестицій, залучає для їх реалізації на договірній основі будь-яких учасників інвестиційної діяльності. Для інвестування можуть бути залучені фінансові кошти увигляді кредитів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

З матеріалів та обставин справи вбачається та сторонами не заперечується, що ТОВ Кробат Україна в якості інвестора профінансувало проектні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи по реконструкції котельні Жидачівської центральної районної лікарні, а також придбання та монтаж в цій котельні необхідних матеріалів та відповідного устаткування на суму 1 104 500, 00 грн. ТОВ Кробат Україна реалізувало інвестицію при реконструкції котельні без державної підтримки (тобто, без залучення бюджетних коштів, коштів державних підприємств, установ та організацій, кредитних коштів, наданих під державні гарантії), а відтак, відповідно до ст. 15 Закону України Про інвестиційну діяльність не здійснювало проведення державної експертизи цих проектних пропозицій, оцінки економічної ефективності проектних пропозицій, державної реєстрації інвестиційних проектів та державної реєстрації договорів на реалізацію інвестиційних проектів.

У відповідності до ст. 9 Закону України Про інвестиційну діяльність основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Втручання державних органів та посадових осіб у реалізацію договірних відносин між суб'єктами інвестиційної діяльності зверх своєї компетенції не допускається.

На виконання умов спірного договору, сторонами у справі протягом 2012-2016 років було укладено шість договорів про закупівлю послуг оренди за державні кошти, а саме: договори про закупівлю послуг оренди за державні кошти від 05.10.2012 № 5, від 22.01.2013 № 5, від 28.02.2014 № 5Т, від 27.02.2015 № 66, від 22.12.2015 № 115, від 09.03.2016 № 81-1. Сторони також не заперечуються, що позивач сплачував відповідачу кошти за послуги оренди приладів та обладнання для виробництва теплової енергії згідно договорів про закупівлю послуг оренди за державні кошти.

Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/2090/17 за позовом ТОВ Кробат України до Комунальної установи „Жидачівська центральна районна лікарня Жидачівської районної ради Львівської області про стягнення компенсації по реалізації інвестиційного проекту згідно з договором про інвестиційну діяльність від 03.02.2012 року в розмірі 2 011 294, 50 грн. Рішенням суду від 12.12.2017 у справі № 914/2090/17, яке набрало законної сили, позовні вимоги було задоволено повністю, вирішено стягнути з комунальної установи Жидачівська центральна районна лікарня Жидачівської районної ради Львівської області на користь ТОВ Кробат Україна 2 011 294, 50 грн компенсації по реалізації інвестиційного проекту згідно з договором про інвестиційну діяльність від 03.02.2012.

Вказані обставини свідчать про те, що, уклавши спірний договір, сторони діяли за вільним волевиявленням, яке відповідало їх внутрішній волі, володіли необхідною цивільною дієздатністю, мали на меті настання реальних правових наслідків та виключно тих прав та обовязків, які передбачені договором та виконували умови договору.

Водночас, позивачем у справі не доведено суду, що оскаржуваний договір є удаваним і сторони його укладанням намагались приховати укладання договорів підряду, виконання робіт чи закупівлю товарів. Спірний договір не містить всіх положень, які притаманні договору про спільну діяльність, договору підряду чи договору на виконання робіт, про що зазначає позивач (зокрема, в ньому відсутні істотні умови які притаманні вище переліченим договорам). Не представлено також доказів, що підтверджують виконання сторонами спірного договору, як договорів підряду, виконання робіт чи закупівлі товарів.

Оскільки на момент укладення договору інвестиція вже була реалізована, сторони шляхом укладення спірного договору, врегулювали лише порядок використання інвестиційного обєкту після реалізації інвестиції відповідачем.

Доводи позивача про те, що за своїм змістом спірний договір не є договором про інвестиційну діяльність, оскільки прибуток від здійснення реконструкції комунального майна отримував лише відповідач від власника такого майна (позивача), а не сторони спільно від третіх осіб, то суд погоджується з доводами відповідача, що отримання прибутку (доходу) є не єдиною метою інвестування, оскільки в результаті інвестування може досягатися також і соціальний ефект (в даному випадку, здійснення реконструкції котельні, за допомогою якої опалюється приміщення комунальної лікарні).

Відповідач у запереченнях на позовну заяву зазначає, що до даних правовідносин слід застосувати позовну давність.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право через суд.

Суд зазначає, що позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд має з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

З огляду на те, що суд встановив відсутність порушення законодавства у даних правовідносинах сторін, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості без застосування позовної давності.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання учасниками справи доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Позивачем не представлено доказів, які б підтверджували укладення сторонами спірного договору, який за своїм змістом підлягає визнанню недійсним, тому за таких обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 24.04.2018.

Суддя Манюк П.Т.