ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2018 р. Справа № 907/678/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді М.І. Хабіб

суддів О.П. Дубник

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача ОСОБА_2В.( довіреність № 2017-К-Н-О від 10.01.2017),

відповідача не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Беркут» від 16.02.2018 (вх.суду від 28.02.2018 №01-05/725/18)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.01.2018, повний текст рішення складено 29.01.2018,

у справі №907/678/17 (суддя Васьковський О. В.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства «Беркут», с. Ільниця Іршавського району Закарпатської області

про: стягнення 206 008,42грн

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ПП «Беркут» про стягнення 206 008,42грн заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 09.09.2002 ПП «Беркут» підписало заяву про відкриття поточного рахунку №5001. В подальшому 12.09.2012 відповідач підписав заяву про відкриття поточного рахунку та картку із зразками підписів і відбитком печатки, підписанням якої відповідач підтвердив свою згоду з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті банку (далі - Умови), які разом із такою заявою складають договір банківського обслуговування поточного рахунку №5001. Позивач вказує, що 21.03.2011 на поточному рахунку відповідача №5001 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1 000,00грн, про що повідомлено відповідача, який в подальшому було збільшено до 53 500,00грн, що підтверджується виписками з Приват 24. Зазначає, що відповідач користувався кредитним лімітом та здійснював погашення отриманих кредитних коштів, відсотків.

Останнє погашення заборгованості здійснене 17.12.2014. В порушення умов договору відповідач не повернув банку в повному обсязі використані кредитні кошти, не сплатив відсотків та комісії, у звязку з чим станом на 31.08.2017 за послугою «кредитний ліміт» заборгованість ПП «Беркут» становить 206 008,42грн, з якої 43 697,19грн заборгованість за кредитом, 67 157,72грн заборгованість по відсотках, 11 973,75грн комісія і 83 179,76грн пеня, які на підставі ст.ст. 1048, 1054 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 18.01.2018 у справі №907/678/17 (суддя Васьковський О.В.) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 164 418,54грн заборгованості, з яких: 43 697,19грн заборгованість за кредитом, 67 157, 72грн заборгованість по відсотках за користування кредитом, 11 973,75грн заборгованість по комісії, 41 589,88грн пеня, а також 2 466,28грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. У стягненні 41 589,88грн пені відмовлено.

Рішення мотивоване ст. ст. 256, 261,551,627, 628, 634, 639,1054,1067 ЦК України, ст.ст.230, 231,233 ГК України, Умовами і Правилами надання банківських послуг.

Суд першої інстанції виходив з того, що підписавши заяву про відкриття поточного рахунку, відповідач приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг та ОСОБА_3 банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування, що містить істотні умови змішаного договору - кредитного договору та договору банківського рахунку. Відповідач не виконав свої зобовязання за договором, внаслідок чого станом на 31.08.2017 виникла заборгованість за кредитом в сумі 43 697,19грн, заборгованість по відсотках в сумі 67 157,72грн та заборгованість по комісії в сумі 11 973,75грн, яка доведена позивачем. Відтак суд дійшов висновку про задоволення названих позовних вимог

З урахуванням суми заборгованості та заявленої до стягнення пені в сумі 83 179,76грн за прострочення виконання зобовязання, відсутності доказів завдання позивачу збитків порушенням зобовязання, суд дійшов висновку, що сума пені є надмірно великою порівняно із сумою боргу, та на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив на 50% розмір пені, заявленої до стягнення, стягнувши її в сумі 41 589,88грн. У стягненні решти пені відмовив.

Суд відхилив доводи відповідача про сплив строку позовної давності з посиланням на п.п. 3.2.1.5.7 Умов, яким передбачено, що термін позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судово-бухгалтерської експертизи щодо розрахунку позовних вимог (наявності заборгованості) та щодо складу та розміру суми 9 802,81грн, стягнутої банком 17.12.2017, у звязку з його необгрунтованістю та поданням вказаного клопотання у ході розгляду справи по суті.

Відповідач не погодився з рішення суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що суд неповно дослідив обставини, що мають значення для справи, неправильно оцінив докази та прийняв необґрунтоване і незаконне рішення. Просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в їх задоволенні. В частині відмови у стягненні 41 589,88грн пені просить залишити рішення без змін.

Скаржник вказує, що підприємство відкрило у банку рахунок для ведення поточної діяльності, а не для отримання кредиту, заяви про отримання кредитних коштів не подавало, кредитного договору з банком не укладало, правил щодо кредитних правовідносин підприємство теж не підписувало. Відтак вважає, що до спірних правовідносин не підлягали застосуванню норми ст.1048, ст.1054 ЦК України та Умови і Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач. Також вважає, що суми заборгованості не доведені позивачем. Стверджує про сплив позовної давності за всіма позовними вимогами та зазначає, що банк самовільно розпоряджався поточним (а не кредитним) рахунком відповідача та самовільно 17.12.2014 списав з рахунку 9 802,81грн, щоб штучно створити строк відліку позовної давності. Вказує, що договору в письмовій формі в порядку ст. 259 ЦК України про збільшення позовної давності сторони не укладали, а строк позовної давності, встановлений ст. 257 та ст.258ЦК України, за всіма вимогами позивача сплив, що є підставою згідно з ст. 267 ЦК України для відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 (колегія суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В. та Юрченка Я.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, розгляд справи призначено на 03.04.2018.

В судове засідання 03.04.2018 представник скаржника не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його участю в інших судових засіданнях.

Ухвалою від 03.04.2018 розгляд справи відкладено на 17.04.2018.

У звязку із задоволенням заяви судді Юрченка Я.О. про відставку та звільненням його з посади судді згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 №24 було проведено автоматизовану зміну колегії суддів у даній справі та замість судді Юрченка Я.О. до складу колегії введено суддю Дубник О.П.( протокол від 16.04.2018).

Представник скаржника повторно не зявився в судове засідання 17.04.2018, подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю у розгляді інших судових справ.

Ухвалою від 17.04.2018 розгляд справи відкладено на 24.04.2018.

Представник скаржника в черговий раз не зявився в судове засідання.

Позивач відзиву на позов не подав, його представник в судове засідання зявився та заперечив проти доводів скаржника з підстав їх необгрунтованості. Звернув увагу суду на те, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є аналогічними доводам, викладеним у відзиві на позов. Просив залишити рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та враховуючи те, що явка представників учасників справи судом не визнавалася обовязковою, вони не викликалися в судове засідання, не витребовувалися додаткові докази і незявлення представника скаржника не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника скаржника.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

На підставі заяви ПП «Беркут» від 09.09.2002 на відкриття у МФ КБ «Приватбанк» поточного рахунку відповідачу був відкритий у банку поточний рахунок №5001 (а.с.150).

В подальшому 21.03.2011 ПП «Беркут» як клієнт ПАТ КБ «Приватбанк» подав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та ОСОБА_3, роміщених на сайті www.privatbank.ua.

12.09.2012 відповідач подав до банку заяву на відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитка печатки, згідно з якою банк відкриває клієнту поточний рахунок №5001 та картковий рахунок №0001 в національній валюті (а.с. 153).

В заяві вказано, що у разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта (у разі перевищення суми платежу над залишком коштів) банк може встановити клієнту на рахунок кредитний ліміт. Банк за наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів, у межах ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті.privatbank.ua, які разом з цією анкетою (заявою) складають договір банківського обслуговування.

Також вказано, що підписавши цю заяву, клієнт погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитками печатки складають договір банківського обслуговування. Цим підписом клієнт приєднується і зобовязується виконувати умови, викладені в Умовах і Правилах надання банківських послуг, ОСОБА_3 Договорі банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішуватись шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку www.privatbank.ua.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачений такий вид кредиту як «Кредитний ліміт на поточний рахунок» ( п.3.2.1.1).

У п.3.2.1.1.1 Умов встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного звязку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку, при цьому утворюється дебетове сальдо.

Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди(п. 3.2.1.1.3. Умов).

Згідно з п.3.2.1.1.5 Умов кредитний ліміт являє собою суму грошових коштів, в межах якої банк здійснює оплату розрахункових документів клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку.

Пунктом 3.2.1.1.11 Умов встановлено, що за сумами кредиту, отриманими до 31.01.2015 включно, період безперервного користування кредитним лімітом на поточному рахунку (період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на рахунку) становить не більше 30 днів.

В розділі 3.2.1.4 Умов «Порядок розрахунків» визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Так, за сумами кредиту, отриманими клієнтами до 31.01.2015 включно і до моменту обнулення кредитного ліміту, за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця (якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2.1.4.1.1 Умов).

У випадку необнулення дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню (3.2.1.4.1.2 Умов).

У разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулюванню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язання (3.2.1.4.1.3 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п.3.2.1.4.9 Умов).

1-го числа кожного місяця клієнт сплачує банку комісію за використання ліміту у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту,що існував на кінець банківського дня за попередній місяць ( п.3.2.1.4.4 Умов).

При порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань (термінів повернення кредиту, сплати відсотків, комісії) клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення( п.3.2.1.5.1Умов).

Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбаченої, зокрема, п.3.2.1.5.1, здійснюється протягом 15років, коли відповідне зобовязання мало бути виконане( п.3.2.1.5.4).

Відповідно до п.3.2.1.2.2.8 Умов клієнт доручає банку списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків (як відкритих на момент початку обслуговування банком ліміту клієнта, так і тих, що відкриті після цього) для виконання зобовязань з оплати погашення кредиту, відсотків за його використання, винагороди, неустойки та інших зобовязань. Списання коштів здійснюється шляхом оформлення меморіального ордера.

Пунктом 3.2.1.5.7 Умов встановлений термін позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів тривалістю 5 років.

Згідно з виписками із Приват 24 по клієнту ПП «Беркут» 21.03.2011 відповідачу був встановлений кредитний ліміт на рахунок у розмірі 1000,00 грн, 26.12.2012 - у розмірі 8000,00грн, 04.02.2013 у розмірі 10 000,00грн, 04.03.2013 - у розмірі 12 000,00грн, 16.04.2013 - у розмірі 16 000,00грн, 20.05.2013 - у розмірі 21 000,00грн, 19.06.2013- у розмірі 40 500,00грн, 27.08.2013 - у розмірі 51 500,00грн, 28.11.2013 та 01.03.2014 - у розмірі 53 500,00грн (а.с. 58-68).

Як вбачається з виписки банку з поточного рахунку відповідача №5001, залишок коштів на рахунку станом на 30.10.2012 становив 0 грн, в період з 30.10.2012 по 17.12.2014 проводилися операції по рахунку (перераховувалися з рахунку кошти іншим особам, зараховувалися на рахунок кошти, що надійшли від інших осіб, тощо). 03.02.2014 кредитний ліміт на суму 53 500,00грн банк виніс на прострочення. 17.12.2014 здійснено останнє погашення кредиту в сумі 9 802,81грн, процентів за користування кредитом в сумі 83,22грн та пені в сумі 41,61грн ( а.с. 20-49).

Згідно з розрахунком позивача до стягнення заявлені заборгованість по кредиту в сумі 43 697,19грн, заборгованість по відсотках в сумі 67 157,72грн, заборгованість по комісії в сумі 11 973,75грн та пеня в сумі 83 179,76грн( а.с.50-57).

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

За приписами частин 1 та 2 статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В силу ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі заяви відповідача банк відкрив відповідачу поточний рахунок №5001. В заяві про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки від 12.09.2012 вказано, що у разі відсутності або недостатності коштів на рахунку клієнта (у разі перевищення суми платежу над залишком коштів) банк може встановити клієнту на рахунок кредитний ліміт та за наявності вільних грошових ресурсів банк здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів у межах встановленого ліміту. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентується Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Підписанням цієї заяви клієнт погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку www.privatbank.ua, та Тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитками печатки складають договір банківського обслуговування. Цим підписом клієнт приєднується і зобовязується виконувати умови, викладені в Умовах і Правилах надання банківських послуг, ОСОБА_3, договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, з аналізу названих вище норм закону та змісту заяви відповідача про відкриття поточного рахунку випливає, що сторонами був укладений договір банківського обслуговування, який за своєю правовою природою є змішаним договором, він містить елементи договору банківського рахунку, кредитного договору та договору приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та ОСОБА_3, встановлених банком. До відносин сторін у цьому договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі.

Названі обставини спростовують доводи скаржника про те, що він не укладав з банком кредитного договору, не подавав заяви про отримання кредитних коштів та не підписував правил щодо кредитних правовідносин, та свідчать про необгрунтованість його доводів, що до спірних правовідносин не підлягали застосуванню норми ст.1048, ст.1054 ЦК України та Умов і Правил надання банківських послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2011 відповідачу був встановлений кредитний ліміт на рахунок у розмірі 1000,00 грн, який в подальшому був збільшений та з 28.11.2013 становив 53 500,00грн. Станом на 30.10.2012 залишок коштів на рахунку відповідача становив 0 грн. В період з 30.10.2012 по 17.12.2014 по рахунку відповідача проводилися операції, у т.ч. здійснювались оплати розрахункових документів відповідача понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку, тобто відповідач користувався кредитним лімітом.

Договором встановлений період безперервного користування кредитним лімітом на поточному рахунку (період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на рахунку) не більше 30 днів. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач порушив умови договору, у звязку з чим 03.02.2014 кредитний ліміт на суму 53 500,00грн банк виніс на прострочення.

Відповідно до п.3.2.1.2.2.8 Умов банк вправі був самостійно списувати грошові кошти з рахунку відповідача для погашення заборгованості по кредиту, відсотках за його використання, комісії та пені. 17.12.2014 банк здійснив останнє списання коштів з рахунку відповідача на погашення заборгованості по кредиту в сумі 9 802,81грн, відсотків за користування кредитом в сумі 83,22грн та пені в сумі 41,61грн. В подальшому погашення заборгованості за договором не здійснювалося у звязку з відсутністю коштів на рахунку відповідача.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вбачається з розрахунку позивача, заявлена до стягнення заборгованість станом 31.08.2017, визначена з урахуванням останнього погашення, здійсненого 17.12.2014: по кредиту - 43 697,19грн ( 53500,00 грн - 9 802,81грн ); по відсотках, нарахованих за період з 17.12.2014 по 31.08.2017, - 67 157,72грн; по комісії, нарахованій за період з грудня 2014року по серпень 2017року, - 11 973,75грн. Пеня нарахована за період з 17.12.2014 по 31.08.2017 - 83 179,76грн.

Слід зазначити, що пеня за період з 17.12.2014 по 31.08.2017 нарахована на підставі п.3.2.1.5.4 Умов , яким встановлений період нарахування неустойки протягом 15років з дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з яким період нарахування штрафних санкцій може встановлюватися договором.

Названий розрахунок позивача відповідачем не спростований. Відповідач суду не подав доказів наявності після 17.12.2014 на його рахунку коштів , необхідних для погашення заборгованості за договором шляхом самостійного списання банком коштів в порядку п.3.2.1.2.2.8.Умов, чи погашення самим підприємством цієї заборгованості .

Відтак апеляційний суд відхиляє твердження скаржника про недоведеність позивачем заявлених до стягнення сум заборгованості та вважає, що суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання скаржника про призначення судової експертизи щодо поданого позивачем розрахунку.

Апеляційний суд вважає доводи скаржника про сплив позовної давності за всіма позовними вимогами такими, що суперечать фактичним обставинам справи, виходячи з положень ст.259 ЦК України про можливість збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін; положень п. 3.2.1.5.7 Умов, яким встановлений термін позовної давності тривалістю 5 років щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки; з вказаних вище дати виникнення простроченої заборгованості по кредиту (03.02.2014) та періодів, за який стягується заборгованість по відсотках і комісії та неустойка (з грудня 2014року по серпень 2017року); а також дати звернення з позовом до суду (06.09.2017).

З огляду на вказані вище положення пункту 3.2.1.2.2.8.Умов, згідно з яким клієнт доручає банку списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків (як відкритих на момент початку обслуговування банком ліміту клієнта, так і тих, що відкриті після цього) для виконання зобовязань з оплати погашення кредиту, відсотків за його використання, винагороди, неустойки та інших зобовязань, та встановлений договором 5-річний строк позовної давності, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що банк самовільно розпоряджався поточним рахунком відповідача та самовільно 17.12.2014 списав з поточного рахунку кошти, щоб штучно створити строк відліку позовної давності.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено, а судом не встановлено наявності підстав для скасування рішення, визначених ст. 277 ГПК України, та для задоволення апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 86,129, 252, 269, 270,275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 18.01.2018 у справі №907/678/17 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, встановлені ст. 288 та ст.289 ГПК України.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 25.04.2018.

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.П. Дубник

Суддя О.В. Зварич