ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/3551/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

за участі секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Склоцентр Харків"

на рішення Господарського суду Харківської області

(суддя - Суярко Т.Д.)

від 22.11.2017

та постанову Харківського апеляційного господарського суду

(головуючий - Білоусова Я.О., судді: Пуль О.А., Тарасова І.В.)

від 18.01.2018

у справі № 922/3551/17

за позовом Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Склоцентр Харків"

про виконання обов'язку внатурі,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Харківський завод транспортного устаткування" (далі - ДП "Харківський завод транспортного устаткування") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Склоцентр Харків" (далі - ТОВ "Склоцентр Харків") про зобов'язання виконати обов'язок в натурі та забрати від ДП "Харківський завод транспортного устаткування" майно (скло листове та дзеркало) у кількості 148724,254 кв.м. у дерев'яній тарі з виробничого будинку (естакади критої) літ. "О-1", інв. №109-Г, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 3.

Позов мотивовано тим, що ТОВ "Склоцентр Харків" порушило умови договору зберігання майна №5/49-16 від 28.12.2016 в частині вивезення майна.

Матеріально-правовою підставою позову зазначені статті 16, 526, 527, 530, 948 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.11.2017 у справі №922/3551/17 позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ТОВ "Склоцентр Харків" виконати обов'язок в натурі та забрати від ДП "Харківський завод транспортного устаткування" майно (скло листове та дзеркало) у кількості 148724,254 кв.м. у дерев'яній тарі з виробничого будинку (естакади критої) літ. "О-1", інв.№109-Г, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Достоєвського, 3.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2017 у справі №922/3551/17 залишено без змін.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини:

- між ДП "Харківський завод транспортного устаткування", як зберігачем, та ТОВ "Склоцентр Харків", як поклажодавцем, 28.12.2016 укладено договір зберігання майна №5/49-16, за умовами якого, зберігач зобов'язався зберігати та повернути у схоронності майно, зазначене в розділі 2 цього договору яке передано поклажодавцем;

- відповідно до п.п.3.2., 3.3., 3.5, 5.2.2. договору сторони погодили наступні строки зберігання: початок зберігання - 01.01.2017, кінець зберігання - 31.07.2017 (з урахуванням додатковою угоди №2 до договору зберігання); зберігач повертає майно, залишене на зберігання поклажодавцю після спливу строку зберігання, або в інших випадках, передбачених даним договором за актом здачі-приймання майна; у разі продовження строку зберігання, передбаченого п.3.2., поклажодавець письмово повідомляє про це зберігача за 15 календарних днів, до дня закінчення зберігання, із обов'язковим оформленням додаткової угоди про продовження строку зберігання; поклажодавець зобов'язується забрати майно від зберігача після закінчення строку зберігання згідно з п.3.2. цього договору;

- сторонами 01.01.2017 підписано акт приймання-передачі до договору зберігання, відповідно до якого ТОВ "Склоцентр Харків" передало, а ДП "Харківський завод транспортного устаткування" прийняло на зберігання майно (скло листове та дзеркало) у кількості 148724,254 кв. м. у дерев'яній тарі;

- ДП "Харківський завод транспортного устаткування" 05.09.2017 було направлено відповідачу повідомлення №491 про необхідність звільнення приміщення та вивезення майна, переданого на зберігання, яке залишено відповідачем без реагування.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з встановленого факту порушення ТОВ "Склоцентр Харків" обов'язку щодо отримання раніше переданого ДП "Харківський завод транспортного устаткування" на зберігання майна.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Харківської області від 22.11.2017 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі № 922/3551/17, ТОВ "Склоцентр Харків" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, своїм рішенням зобов'язав відповідача вчинити певні дії щодо іншої особи не вказуючи порядку вчинення таких дій. Крім того, чинним законодавством та договором зберігання майна №5/4-16 від 28.12.2016, укладеним між сторонами, не передбачено можливості здійснювати відповідачем в односторонньому порядку дій щодо майна. Також, як зазначає відповідач, перевірити схоронність та кількість майна можливо лише при складенні двостороннього акту приймання-передачі між позивачем та відповідачем, що сторони й передбачили договором зберігання, а рішення позбавляє відповідача права перевірити схоронність майна та відсутність його пошкодження.

Ухвалою Верховного Суду від 21.02.2018 відкрито касаційне провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу ТОВ "Склоцентр Харків" на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі № 922/3551/17 на 03.04.2018. Надано ДП "Харківський завод транспортного устаткування" строк для подання відзиву на касаційну скаргу, який не перевищує 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

ДП "Харківський завод транспортного устаткування" не скористалось своїм правом на подання відзиву.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини 1 статті 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно з частиною 1 статті 948 ЦК України поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що обов'язок поклажодавця щодо забирання речі від зберігача після закінчення строку зберігання передбачено як нормами чинного законодавства (ч.1 ст.948 ЦК України), так і договором зберігання (п. 5.22. договору), сторонами погоджено строк зберігання - до 31.07.2017, у відповідача виник обов'язок забрати передане позивачу на зберігання майно.

Відповідач, як встановлено судами попередніх інстанцій, майно від позивача після закінчення строку зберігання не забрав.

Отже, встановивши факт невиконання відповідачем обов'язку щодо отримання раніше переданого позивачу на зберігання майна після закінчення строку зберігання, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову у повному обсязі.

При цьому суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили посилання відповідача на те, що його позбавлено права перевірити схоронність майна та відсутність його пошкодження, з огляду на те, що відповідач при виконанні рішення суду не позбавлений права перевірити схоронність та кількість переданого позивачу на зберігання майна і у разі пошкодження або нестачі звернутися до суду з відповідним позовом.

Інші доводи ТОВ "Склоцентр Харків", викладені в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, з огляду на те, що такі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та передусім зводяться до переоцінки доказів, а суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Окрім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008) принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (принцип юридичної визначеності), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Склоцентр Харків" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у справі № 922/3551/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Г. Вронська