ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/2352/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

за участю секретаря судового засідання - Лихошерст І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 (головуючий суддя - Таран С.В., судді: Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.)

та на рішення Господарського суду Одеської області від 26.09.2017 (суддя Цісельський О.В.)

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Успенська 17"

до Виконавчого комітету Одеської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1.Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

2.Одеської міської ради;

про скасування рішення

за участю:

від позивача:1) Бабенко Я.В. (договір про надання правової допомоги від 22.03.18)

2) Манушина І.В. (голова)

3) Джулай Д.О. (довіреність від 24.07.2017),

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Успенська 17" (далі - позивач), звернувшись в суд з позовом, просило скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі - відповідач) №120 від 28.04.2016 "Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на об'єкти нерухомого майна, розташовані у м. Одесі" (далі - рішення №120), в частині реєстрації права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на об'єкти нерухомого майна, розташовані у м. Одесі, які вказані в пунктах 11 та 22 додатку до рішення, а саме:

11. Нежитлове підвальне приміщення №102 загальною площею 126,6 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 17.

22. Нежитлове приміщення горища №101 загальною площею 122,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 17.

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначав, що відповідач порушив право спільної власності співвласників багатоквартирного будинку шляхом прийняття спірних пунктів рішення №120, яким було зареєстровано право власності на об'єкти нерухомого майна - горище та підвальне приміщення, котрі є спільним майном власників багатоквартирного будинку №17 по вул. Успенській в м. Одесі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.09.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017, позовні вимоги задоволено повністю.

Суди свої висновки мотивували тим, що рішення №120 в спірній частині суперечить чинному законодавству та порушує право спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, а тому підлягає визнанню недійсним та скасуванню в судовому порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить вказані рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач зазначає про те, що поза межами судового дослідження залишилося визначення статусу спірних приміщень, оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що спірні приміщення за своїм цільовим призначенням використовуються саме для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування населення та можуть використовуватись усіма мешканцями будинку враховуючи те, що доступ до горища проходить через приватну квартиру. При цьому, дані обставини можна було встановити за допомогою будівельно-технічної експертизи спірних приміщень, на проведенні якої наполягав відповідач. Оскільки після повернення матеріалів з експертної установи через несплату вартості проведення експертизи, експертна установа звернулась до суду з листом про повернення матеріалів справи для проведення експертизи, відповідач вважає, що суд першої інстанції матеріали справи до експертної установи не повернув всупереч власним висновкам про необхідність проведення експертизи у даній справі.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи встановлені Господарським процесуальним кодексом України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

За наслідками даного спору судами встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № від 12.04.2016 об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Успенська 17" (далі - ОСББ "Успенська 17") було зареєстровано 11.04.2016.

Відповідно до пункту 1 розділу І статуту позивача ОСББ "Успенська 17" створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку №17, що розташований по вул. Успенська у м.Одеса.

Метою створення об'єднання є, зокрема, забезпечення і захист прав співвласників, належне утримання та використання спільного майна будинку тощо (пункт 1 розділу ІІ статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Успенська 17").

30.06.2016 Одеською міською радою було прийнято рішення №882-VII, яким вирішено передати багатоквартирні жилі будинки, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради, в управління (на баланс) об'єднань співвласників багатоквартирних будинків згідно з додатком 1; доручити комунальним підприємствам житлово-комунального сервісу Одеської міської ради передати об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків в управління (на баланс) зазначені будинки разом із технічною документацією за актом приймання-передачі в порядку, визначеному законодавством.

Згідно з пунктом 25 додатку 1 до рішення Одеської міської ради №882-VIІ від 20.06.2016 КП "ЖКС "Порто-Франківський" доручено передати позивачу багатоквартирний жилий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 17.

На виконання вказаного рішення 19.07.2016 між позивачем та КП "ЖСК "Порто-Франківський" було підписано акт приймання-передачі, за яким житловий будинок, розташований за названою адресою був переданий на баланс ОСББ "Успенська 17". Із змісту вказаного акта суди встановили, що площа забудови становить 1414,1кв.м, загальна площа будівлі - 3733,2 кв.м, загальна площа квартир - 2281,3 кв.м, загальна площа допоміжних приміщень - 690,1 кв.м.

Спірним рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №120 від 28.04.2016 вирішено, зокрема, зареєструвати право комунальної власності територіальної громади м. Одеси на спірні об'єкти нерухомого майна.

У пункті 11 додатку до вказаного рішення, що містить перелік об'єктів нерухомого майна, розташованих у м. Одесі, що підлягають реєстрації за територіальною громадою м.Одеси, зазначено нежитлове підвальне приміщення №102 загальною площею 126,6 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 17, а у пункті 22- нежитлове приміщення горища №101 загальною площею 122,1 кв.м, що розташоване за цією ж адресою.

Предметом даного спору є визнання недійсним вказаного рішення №120 в частині реєстрації права комунальної власності територіальної громади м. Одеси на вищезазначені нежитлові приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги господарські суди попередніх інстанцій визнали, що відповідач прийнявши рішення №120 в оспорюваній частині щодо реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна - горище та підвальне приміщення, які є спільним майном власників багатоквартирного будинку №17 по вул. Успенській у м. Одесі, порушив право спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, які є членами ОСББ "Успенська 17".

Підстави для скасування рішення та постанови у справі відсутні з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом (частини перша та друга статті 368 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, спірні приміщення горища та підвалу є допоміжними приміщеннями і належать членам об'єднання співвласників багатоквартирного будинку на праві спільної сумісної власності.

Згідно з приписами статті Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду N4-рп/2004 від 02.03.2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду N14-рп/2011 від 09.11.2011.

Так, в рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

В рішенні Конституційного Суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 додатково роз'яснено: "1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХІ1 зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою."

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не може бути оскаржені.

Посилання відповідача у касаційній скарзі на те, що судами не належним чином встановлено статус спірних приміщень не знайшли свого підтвердження, оскільки суди з урахуванням характеристик спірних приміщень підвалу та горища в межах повноважень наданих судам процесуальним законодавством встановили статус спірних приміщень, як допоміжних.

Отже аргументи, викладені в касаційній скарзі щодо незаконності оскаржуваних судових актів не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій про задоволення даного позову.

Аргументи відповідача у частині проведення у справі експертизи відхиляється касаційним судом через те, що двічі призначена судова будівельно-технічна експертиза проведена не була саме з вини відповідача, позаяк останній подаючи клопотання про її призначення оплату проведення експертиз не здійснював, при цьому судом першої інстанції задля повного і всебічного розгляду даного спору здійснювався огляд спірних приміщень.

Так відповідно до протоколу огляду та дослідження Господарським судом Одеської області доказів у місці їх знаходження від 15.09.2017, зауваження на який у матеріалах справи відсутні, у підвальному приміщенні, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 17 наявні мережі теплопостачання, водопостачання та водовідведення, електропостачання, вентиляційні шахти для забезпечення вентиляції підвального приміщення та забезпечення належної експлуатації багатоквартирного будинку в цілому. При огляді горища зазначеного будинку виявлено внутрішню горизонтальну конструкцію у вигляді дерев'яних балок перекриття, які утримують на собі дах та два димохідно-вентиляційних канали.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Частиною першою статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на викладене судами обґрунтовано та правомірно встановлено статус спірних приміщень підвалу та горища як допоміжних у розумінні Законів України "Про приватизацію державного житлового фонду", "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Слід зазначити, що суд касаційної інстанції обмежений процесуальними можливостями при розгляді касаційної скарги і не виконує функції встановлення фактів, та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак, з огляду на встановлені у справі обставини щодо належності спірних приміщень до спільної сумісної власності спільного майна власників квартир у багатоквартирному будинку, суди правомірно визнали, що рішення №120 в спірній частині підлягає визнанню недійсним та скасуванню, як таке, що порушує права позивача.

Наведеним спростовуються доводи, викладені у касаційній скарзі, щодо незаконності судових рішень.

За приписами статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскаржених рішення та постанови немає.

Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини 3 пункту "в" Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у справі належить покласти на відповідача.

Керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 у справі № 916/2352/16 Господарського суду Одеської області - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. В. Кушнір

Є. В. Краснов