ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" квітня 2018 р.          Cправа № 902/110/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЛЕКС ПРОФІ»

(вул. Радищева, буд. 3, м. Київ, 03124)

до Приватного підприємства «АФІНА БК»

(вул. Магістральна, буд. 20, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100)

про стягнення 117 355,61 грн.

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представники сторін не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАЛЕКС ПРОФІ» подано позов до Приватного підприємства «АФІНА БК» про стягнення 117 355,61 грн. заборгованості, з яких 100 000,00 грн. - борг із врахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 4678,89 грн., 1216,44 грн – 3% річних та 11 460,61 грн - пеня.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договором поставки № СП 07/09/17-1-Д від 07.09.2017р в частині проведення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою суду від 06.03.2018р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/110/18 з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 03.04.2018р.

Ухвалою суду від 03.04.2018р розгляд справи відкладено на 25.04.2018р з підстав невиконання сторонами вимог суду.

На визначену судом дату представник позивача не з’явився. Пояснень причин неявки суду не повідомив.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався, визначених ухвалами суду доказів не подав. Ухвала суду від 03.04.2018р направлена на адресу відповідача, та отримана останнім, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за вх. номером канцелярії суду 3266 від 12.04.2018р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому суд зважає, що 23.04.2018р. на електрону адресу Господарського суду Вінницької області надійшло клопотання №23 від 23.04.2018р. відповідача про перенесення судового засідання.

В судовому засіданні, суд, ознайомившись з клопотанням відповідача, не приймає його до розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.02.2013р. N 28, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Клопотання №23 від 23.04.2018р. не містить електронного цифрового підпису, оригіналу відповідного клопотання у паперовій формі, на час винесення рішення в даній справі, до суду не надходило.

Крім того суд зважає на положення ст. 248 ГПК України, частина 1 якої визначає, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв'язку з вищезазначеним, справа розглядається у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 25.04.2018 р. прийнято судове рішення.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07.09.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАЛЕКС ПРОФІ» (позивач, за договором Постачальник) та Приватним підприємством «АФІНА БК» (відповідач, за договором Дилер) укладено договір поставки № СП07/09/17-1-Д (дилерський договір). (надалі Договір). (а.с. 13-17)

Згідно з предметом даного Договору Постачальник надає Дилеру на нижченаведених умовах право маркетингу і продажу, а Дилер бере на себе обов’язок реалізації на території України продукції, яка виготовлена Постачальником, а саме металопродукції (надалі Продукція) у кількості та асортименті, визначеними Специфікаціями до цього Договору, а Дилер зобов’язується на умовах, визначених цим Договором та Специфікаціями до нього, прийняти та оплатити поставлену йому Продукцію.

Якість Продукції, що поставляється Постачальником на умовах цього Договору, повинна відповідати технологічним умовам виробника, ДСТУ і вимогам до якості, установленим законодавством України. (п. 3.1. Договору)

Ціни на кожну окрему партію Продукції, постачання якої є предметом цього Договору, встановлюються в національній валюті України та вказуються у Специфікаціях, кожна з яких є невід’ємною частиною цього Договору. (п. 5.1. Договору)

Оплата Товару здійснюється Дилером шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у даному Договорі, або в рахунках-фактурах Постачальника. Датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. (п. 7.1. Договору)

Оплата Товару здійснюється Дилером шляхом передплати 100% вартості Товару в строки, які вказані в рахунках-фактурах або Специфікаціях Постачальника. З моменту зарахування на поточний рахунок 100% оплати за поставлений Товар або за Товар, що повинен бути поставлений Дилеру, ціна на Товар не підлягає зміні. (п. 7.2. Договору)

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох Сторін та діє протягом одного року, тобто до 31 грудня 2017 року. В разі закінчення строку дії цього Договору, якщо одна Сторона в письмовому вигляді не повідомить іншу Сторону про розірвання цього Договору, цей Договір вважається подовженим на тих самих умовах і на той же строк. (п.п. 12.1., 12.2. Договору)

Судом встановлено, що 21.09.2017р позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню № 47955 на суму 148 434,52 грн. (а.с.18)

25.09.2017р відповідач, відповідно до платіжного доручення № 151 від 25.09.2017р, перерахував на рахунок позивача лише частину вартості товару, в розмірі 48 434,52 грн. (а.с.25)

Разом з тим, позивач за видатковою накладною № 50023 від 30.09.2017р поставив відповідачу товар загальною вартістю 148 434,52 грн. (а.с.20,21)

При цьому суд зважає, що в матеріалах справи відсутні будь-які претензії відповідача щодо якості товару.

В гарантійних листах відповідач визнав заборгованість перед позивачем в сумі 100 000,00 грн та зобов’язався погасити її до 10 грудня 2017 року. (а.с. 32-34)

Проте, на день звернення з позовом до суду, останнім не проведено розрахунків за Договором.

Неналежне виконання зобов’язань за договором стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення основного боргу та нарахування штрафних санкцій.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобов’язання по оплаті отриманого товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи підтверджують невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо проведення розрахунків за Товар у встановлений Договором строк.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення 100 000,00 грн боргу.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 11 460,28 грн. пені, 1 216,44 грн. – 3% річних та 4 678,89 грн. – інфляційних втрат.

Розглядаючи зазначені вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 9.2. Договору передбачена відповідальність Дилера за порушення строків оплати у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно проведеної оплати, за кожен день прострочення оплати, а також інфляційні втрати та 3% річних в порядку п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» правильність проведених позивачем розрахунків пені, відсотків та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх арифметичну правильність, відповідність вимогам умовам Договору. Відтак, дані вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи обставини справи та наявні матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються 1762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити .

2. Стягнути з Приватного підприємства «АФІНА БК» (вул. Магістральна, буд. 20, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАЛЕКС ПРОФІ» (вул. Радищева, буд. 3, м. Київ, 03124, ) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. – боргу; 4 678 (чотири тисячі шістсот сімдесят вісім) грн. 89 коп. – інфляційних втрат; 1 216 (одну тисячу двісті шістнадцять) грн. 44 коп. – три відсотки річних; 11 460 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят) грн. 28 коп. – пені та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. -витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 5 ст. 240 ГПК України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення складено 27 квітня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Радищева, буд. 3, м. Київ, 03124)

3 - відповідачу (вул. Магістральна, буд. 20, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100)