РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.04.2018Справа № 910/2396/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

ОСОБА_1

про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Куриленко М.В.

від відповідача: Левківський М.А.

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" (відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що здійснивши виплату страхового відшкодування на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АІ/9724772), позивач на підставі положень ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" набув право регресної вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" як страхувальника за вказаним полісом, у зв'язку з невиконанням останнім обов'язку щодо своєчасного повідомлення страховика про настання страхової події.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2396/18, призначено підготовче засідання у справі на 22.03.2018 та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1.

21.03.2018 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація щодо страхового покриття.

22.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, у яких відповідач зазначає, що після ДТП водій ОСОБА_1 повідомив потерпілих, про те, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність була застрахована у позивача відповідно до полісу АІ/9724772. 07.07.2017 потерпіла ОСОБА_4 повідомила позивача про дорожньо-транспортну пригоду, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

В судове засідання 22.03.2018 з'явились представники позивача і відповідача та зазначили, що ними вчинено всі дії в межах підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2396/18 до судового розгляду по суті на 19.04.2018.

28.03.2018 від позивача надійшли письмові пояснення, у яких останній просить не залучати до матеріалів справи відзив, поданий відповідачем 22.03.2018, оскільки відповідачем не направлено копію відзиву (заперечень проти позовної заяви) позивачу.

Представник позивача у судовому засіданні 19.04.2018 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання 19.04.2018 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

В судовому засіданні 19.04.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом №АІ/9724772, відповідно до умов якого страховиком у період з 12.05.2016 по 11.05.2017 було застраховано цивільно-правову відповідальність страхувальника за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Mercedes-Benz, державний номер НОМЕР_1.

У відповідності до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 06.04.2017 у справі № 752/3427/17, 03.02.2017 в м. Києві по вул. Заболотного (з'їзд до вул. Комунальна) відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1, Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 12.1, 2.3.б Правил дорожнього руху.

Згідно із постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2017 у справі № 752/3427/17 водія транспортного засобу Mercedes-Benz, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

07.02.2017 до позивача звернувся водій транспортного засобу Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 із заявою про настання страхового випадку по договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зі звіту № 177533 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження вказаного транспортного засобу в результаті ДТП становить 193 774,83 грн.

Страховим актом №UA003/L04/03 від 24.05.2017 за вищевказаним страховим випадком позивачем визначено, що сума яка підлягає до виплати потерпілій особі становить 100 000,00 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням №4723 від 26.05.2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що ним було виплачено страхове відшкодування потерпілій особі, а тому, у зв'язку із невиконанням відповідачем обов'язку щодо своєчасного повідомлення страховика про настання страхової події, позивачем на підставі ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" заявлено вимоги про стягнення з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. в порядку регресу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 980 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2)володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3)відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Поліс №АІ/9724772 є договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання в тому числі, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт настання спірного ДТП, визнання винним у його скоєнні водія забезпеченого полісом № АІ/9724772 транспортного засобу та здійснення страхового відшкодування позивачем у розмірі 100 000,00 грн.

Відповідно пп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведений обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У відповідності до підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Виходячи з аналізу ст.ст. 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-1цс14, прийнятій з підстав неоднакового застосування тих самих норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у подібних правовідносинах, розглянутій на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України.

З огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим, за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний суд України, виклавши її у своїй постанові від 30.03.2016р. у справі №6-186цс15, прийнятій на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

Таким чином, у випадку неналежного повідомлення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик має право на подання регресного позову до вказаних осіб у відповідності до підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника регламентовано положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) страхувальником про настання ДТП у встановлені таким Законом строки.

З матеріалів справи вбачається, що спірна ДТП мала місце 03.02.2017, а відтак в силу положень п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок відповідача щодо повідомлення страховика за полісом №АІ/9724772 мав бути виконаний до 08.02.2017 включно.

Однак, доказів повідомлення відповідачем або водієм ОСОБА_1 Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" як страховика за полісом №АІ/9724772 про настання ДТП у строк, передбачений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", матеріали справи не містять.

Таким чином, в силу п.п. ґ) п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку із неповідомленням відповідачем страховика про настання спірного ДТП у останнього виникло право на звернення з регресними позовом до відповідача про виплату суми відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту невиконання вимог, встановлених у п.п. 33.1.4. п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо повідомлення страховика про ДТП, не надано суду доказів поважності причин такого неповідомлення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. в порядку регресу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення проти позовної заяви, подані представником відповідача 22.03.2017, оскільки зазначені заперечення подані без дотримання вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України: відповідачем не надано доказів надсилання (надання) позивачу вказаних заперечень та не надано довіреності чи іншого документу, який підтверджує повноваження представник відповідача - ОСОБА_5, який підписав заперечення проти позовної заяви.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд задовольняє позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "АНД-ГРУП" (04053, м. Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 37-41, код 34795962) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04053, м. Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40, код 20782312) 100000,00 грн. страхового відшкодування та 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 27.04.2018.

Суддя С.О. Турчин