Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/207/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Махновський А.А. - дов. б/н від 08.09.2017;

від відповідача: Інарт Р.В. - паспорт серії паспорт НОМЕР_3 від 04.08.2004,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Опанасюк Жанни Миколаївни (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Інарта Романа Васильовича (м.Житомир)

про стягнення 25197,07 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 25197,07 грн за договором № 181 від 01.09.2017, з яких 23059,37 грн основного боргу, 354,42 грн. 3% річних та 1783,28 грн. інфляційних.

06.04.2018 на адресу суду не врученою із зазначенням причини повернення: "за закінченням терміну зберігання", повернулась копія ухвали суду від 23.03.2018, яку було направлено на адресу відповідача.

В ході підготовчого засідання, представники сторін, відповідно до ст.183 ГПК України, подали письмову згоду про початок розгляду справи №906/207/18 по суті в даному засіданні суду, після закінчення підготовчого засідання.

Враховуючи зазначене, судом було закрито підготовче засідання 19.04.2018 та оголошено судове засідання відкритим.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 3-5).

Відповідач підтвердив наявність заборгованості перед позивачем у заявленій ним сумі. Щодо задоволення позовних вимог не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2017 між Фізичною особою-підприємцем Опанасюк Жанною Миколаївною (продавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Інартом Романом Васильовичем (покупець/відповідач) було укладено договір № ОП-181 (далі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти товар, вказаний в рахунках.

Відповідно до п. 2.2. Договору, покупець зобов'язаний розрахуватися за товар наступним чином: оплата в мірі 100% від вартості товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Згідно п.п. 5.1.,5.2. Договору, Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.5.1. цього Договору, та закінчується 31.12.2018.

Позивач вказав, що на виконання умов Договору, за видатковою накладною № 6412 від 01.09.2018 (а.с.11), відповідно до рахунку до сплати № 5877 (а.с. 12) та талону на склад до заказу покупця № 5843 (а.с.10), передав а відповідачем прийняв товар на загальну суму 26059,92 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті товару у повній мірі не виконав, здійснивши лише часткову оплату товару на суму 2069,55 грн., заборгувавши за переданий товар 23990,37 грн.

Не проведення відповідачем повного розрахунку за переданий товар стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Згідно заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 23059,37 грн. основного боргу.

Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача 354,грн 3% річних та 1783,28грн інфляційних, нарахованих за період з 15.09.2017 по 20.03.2018 на суму боргу у розмірі 23059,37 грн..

Відповідач за підставами пред'явлення та предметом позов не оспорив, підтвердив наявність заборгованості перед позивачем. Щодо заявлених позивачем 3% річних та інфляційних нарахувань не заперечив. Відзиву на позовну заяву не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, враховуючи пояснення представників сторін, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу № ОП-181 від 01.09.2018, слід зазначити, що за частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Видатковою накладною та талоном на склад до заказу покупця № 5843 від 01.09.2017 підтверджено та не заперечується сторонами, що на підставі укладеного Договору позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 26059,92 грн.

За вказаного, у відповідача виник обов'язок здійснити розрахунки, відповідно до умов Договору.

Як визначено положеннями ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як зазначалося вище, згідно п. 2.2. Договору, покупець зобов'язався розрахуватися за товар протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Тобто вказаним пунктом сторони погодили строки проведення розрахунків.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, згідно п.2.2. Договору, відповідач зобов'язаний був розрахуватися з позивачем у строк до 16.09.2017, а не до 15.09.2017, як вказує позивач.

За даними позивача, що не заперечуються відповідачем, останнім було здійснено часткову проплату у сумі 2069,55 грн.

Оскільки фактична заборгованість відповідача становить 23990,37грн., а заявлено позивачем до стягнення 23059,37 грн. основного боргу, тому вимога позивача в цій частині є обґрунтованою та такою підлягає задоволенню.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, їх нарахування здійснено останнім у розмірі 1783,28 грн за період з 15.09.2017 по 20.03.2018.

Тому, з врахуванням допущеної позивачем помилки щодо визначення дати виникнення у відповідача заборгованості - 15.09.2017, у той час як вірною є 16.09.2017, суд враховує наступне.

Згідно абз.2 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, враховуючи приписи вищевказаного Інформаційного листа, суд встановив, що в період їх нарахування безпідставно включено жовтень 2017 року.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за заявлений позивачем період підлягають частковому задоволенню в сумі 1296,17грн. У стягненні 487,11 грн інфляційних слід відмовити.

Перевіривши наданий розрахунок 3% річних, суд встановив, що позивачем також не вірно визначено період їх нарахування, тому стягненню підлягає 3% річних у сумі 352,52 грн за період з 16.09.2017 по 20.03.2018, з урахуванням того, що позивач нараховує їх на суму боргу у розмірі 23059,37 грн. У стягненні 1,90 грн 3% річних слід відмовити.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню на суму 24708,06 грн, з яких 23059,37 грн - основний борг, 352,52 грн - 3% річних, та1296,17 грн - інфляційні. В частині стягнення 487,11 грн інфляційних та 1,90 грн 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати у справі покладаються на сторони, в порядку ст. 129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Інарта Романа Васильовича (10020, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

на користь Фізичної особи-підприємця Опанасюк Жанни Миколаївни (10001, АДРЕСА_2, ід. номер НОМЕР_2)

- 23059,37 грн основного боргу;

- 352,52 грн 3% річних;

- 1296,17 грн інфляційних;

- 1727,80 грн судового збору.

3. У стягненні 487,11 грн інфляційних та 1,90 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.04.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- у справу;

2-3 - сторонам ( рек. з пов).