ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2018 р. Справа № 922/4587/13

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

апелянт ОСОБА_1 - не з'явився;

ліквідатор боржника - не з'явився;

від кредитора ПАТ «Сбербанк» - Гур'єв М.В. - за довіреністю від 31.10.2017;

інші кредитори - не з'явились;

розглянувши апеляційну ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2018 (суддя Усатий В.О.), постановлену у м. Харкові об 11год. 48хв.,

у справі №922/4587/13

за заявою Mramor LLP, Wales, Enterprise House, 82 Whitchurch Road, Cardiff, CF 14LX Wales,

до Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича, м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

22.12.2017 ліквідатор ФОП Бабича І.Ю. арбітражний керуючий Кошовський С.В. звернувся до господарського суду Харківської області з заявою про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, в якій просив заборонити ОСОБА_1 відчужувати в будь-який спосіб нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв.м, до яких входить: цех з обробки природного каменю літ. "А-1", загальною площею 392,7 кв.м, виробничий корпус літ. "Б-2" загальною площею 2424,2 кв.м, насосна станція літ. "В-1" загальною площею 15 кв.м, прохідна літ. "Г-1" загальною площею 9,8кв.м, бокс літ. "Д-1" загальною площею 32,9 кв.м, навіс літ. "Д", побутове приміщення літ. "Е-1" загальною площею 8,5 кв.м, навіс літ. "Ж", огорожа, хвіртка, ворота №1-3, підкранові колії, 4, замощення І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (т.8, а.с.27-29).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі №922/4587/13 задоволено заяву ліквідатора щодо забезпечення вимог кредиторів; заборонено ОСОБА_1 відчужувати у будь-який спосіб нежитлові будівлі загальною площею 2883,1кв.м, до яких входить: цех з обробки природного каменю літ. "А-1" загальною площею 392,7 кв.м, виробничий корпус літ. "Б-2" загальною площею 2424,2 кв.м, насосна станція літ. "В-1" загальною площею 15 кв.м, прохідна літ. "Г-1" загальною площею 9,8кв.м, бокс літ. "Д-1" загальною площею 32,9 кв.м, навіс літ. "Д", побутове приміщення літ. "Е-1" загальною площею 8,5 кв.м, навіс літ. "Ж", огорожа, хвіртка, ворота №1-3, підкранові колії, 4, замощення І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (т.8,а.с.38-41).

Ухвала місцевого господарського суду з посиланням на статті 136, 137, 140 ГПК України, статті 216, 387 ЦК України, статтю 18 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) мотивована тим, що: по-перше, вказане майно увійшло до складу ліквідаційної маси банкрута, а 06.04.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. посвідчено договір купівлі-продажу цього майна, який укладений між попереднім ліквідатором Беліковим О.П. та ОСОБА_1, за реєстровим №747; по-друге, 15.08.2015 ліквідатор Беліков О.П. звернувся до місцевого господарського суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_1 за реєстровим №747. У зв'язку з цим суд дійшов висновку, що у разі визнання правочину недійсним, застосування наслідків його недійсності (реституції) буде неможливим у разі вибуття спірного майна з власності ОСОБА_1 Також, суд зазначив, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вказані нежитлові будівлі через п'ять днів після їх придбання ОСОБА_1 були передані ним в іпотеку ПАТ «Полтава-банк» за кредитним договором від 25.04.2017 №4593 за основним зобов'язанням 1200000,00грн., що свідчить про здійснення боржником дій, направлених на подальше відчуження майна, яке йому належало, з метою ухилення від виконання зобов'язань перед кредиторами. Крім того, суд вказав на те, що сама по собі заборона відчуження майна жодним чином не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права відповідача на вільне володіння та користування таким майном, та спрямована виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (в разі задоволення позовних вимог).

ОСОБА_1 з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився та 07.02.2018 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі №922/4587/13.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує на те, що він жодним чином не відчужував належне йому на праві власності майно, а лише передав його в іпотеку ПАТ «Полтава-банк» з метою використання цього майна для здійснення підприємницької діяльності. При цьому вважає, що суд першої інстанції непропорційно втрутився у здійснення його прав власності щодо майна, придбаного у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, вказує на те, що відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Сбербанк» зазначає, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду від 18.01.2018 прийнята без порушення норм матеріального та процесуального права, а отже не підлягає скасуванню. При цьому вказує на те, що в грудні 2017 року ним поданий позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.04.2017, підставами якого є проведення реалізації майна з порушенням вимог Закону про банкрутство. Також вказує на те, що кошти за реалізоване майно від покупця не надходили і, відповідно, не перераховані ПАТ «Сбербанк», а отже є обґрунтовані підстави вважати, що боржник не мав на меті здійснити розрахунки з кредиторами, а його дії спрямовані на ухилення від виконання зобов'язань, оскільки майно незаконно вибуло з власності боржника та набуто пов'язаною з ним особою. Крім того, вказує на те, що вибраний судом захід забезпечення позову є співмірним, адекватним і спрямованим виключно на забезпечення можливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.04.2018, у зв'язку з відпусткою судді Плахова О.В. сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Здоровко Л.М., судді Шутенко І.А.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник кредитора ПАТ «Сбербанк» заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Кредитори, ліквідатор та інші учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 20.02.2018, повідомлення про вручення поштових відправлень та інформація, розміщена на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта», проте не скористались своїм правом на участь у судовому засіданні (т.8, а.с.45-47, 83-100).

Враховуючи належне повідомлення кредиторів, ліквідатора та інших учасників справи про банкрутство про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов'язковою та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників інших учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника кредитора, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.11.2013 порушено провадження у справі про банкрутство ФОП Бабича І.Ю. за заявою Mramor LLP в порядку ст. ст. 11,16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (т.1,а.с.102-104).

Постановою господарського суду Харківської області від 10.12.2013 у справі №922/4587/13 визнано ФОП Бабича І.Ю. банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Капустіна В.В. (т.1,а.с.115-120).

З матеріалів справи вбачається, що 20.02.2007 між ЗАТ «Банк НРБ» (правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк») (банком) та Бабичем І.Ю. (позичальником) укладений договір про відкриття кредитної лінії №11-02-07/ФО, за умовами якого банк відкриває позичальнику невідновлювану кредитну лінію в іноземній валюті, що надалі іменується «кредитна лінія», надає позичальнику кредитні кошти за рахунок кредитної лінії на умовах цього договору, а позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, зазначені у п.1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також здійснювати повернення наданого йому кредиту у розмірах та у строки, передбачені цим договором, і виконати інші умови цього договору. Пунктом 1.5 цього договору встановлено, що кредит надається на його поточні потреби (т.1,а.с.157-165).

20.02.2007 між тими ж сторонами укладений договір іпотеки, у п.3 якого встановлено, що предметом іпотеки за цим договором є: нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв.м, що знаходяться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_2 (т.1,а.с.166-171).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2011 у справі №2-1053/11 задоволено позов ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» до Бабича І.Ю. про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з Бабича І.Ю. на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» заборгованість за кредитним договором у сумі 6433819,04грн., судовий збір у розмірі 1700грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.; в задоволенні зустрічного позову Бабича І.Ю. до ПАТ «Дочірній Банк Сбербанк Росії» про визнання недійсним договору відмовлено (т.1,а.с.173-174).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» задоволено позовні вимоги ФОП Бабича І.Ю.; визнано за ФОП Бабичем І.Ю. право власності на збудовані об'єкти нерухомого майна нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (т.7,а.с.125-131).

Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2006 №11977302 ФОП Бабичу І.Ю. належать на праві власності на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» нежитлові приміщення загальною площею 2883,1 кв.м, що знаходяться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_2 (т.1,а.с.172).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.03.2015 у справі №922/4587/13, яка набрала законної сили, задоволено заяву ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» з грошовими вимогами до банкрута в повному обсязі в сумі 17455594,98грн.; окремо внесено до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» в сумі 17455594,98грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника; окремо внесено до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, що є предметом застави ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» (т.1,а.с.234-236).

06.04.2017 між Беліковим О.П. - ліквідатором ФОП Бабича Ігоря Юрійовича (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладений договір купівлі-продажу, п.1.1 якого встановлено, що продавець в порядку, встановленому для виконання постанови господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі №922/4587/13 про визнання боржника банкрутом, передає у власність покупцеві нежитлові будівлі загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_2 (надалі об'єкт), а покупець приймає в порядку та на умовах, визначених цим договором, зазначений об'єкт у власність і зобов'язується сплатити продавцеві погоджену на підставі протоколу проведення відкритих торгів у формі аукціону від 27.03.2017 №1, організованого Товарною біржею «Ресурс-Інформ+», ціну за нього. Об'єкт, що відчужується за цим договором, належить Бабичу І.Ю. на підставі рішення Постійно Діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 18.09.2006 (т.7,а.с.20,21).

20.04.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про власника вищезазначеного майна - ОСОБА_1 (т.7,а.с.32,33).

25.04.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію обтяження №20136041, згідно якого підставою виникнення обтяження є іпотечний договір, серії та номер: реєстровий №1088, виданий 25.04.2017, видавник: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набока Ю.В.; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про суб'єкта обтяження: ПАТ «Полтава-банк»; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 (т.7,а.с.33).

11.08.2017 ліквідатор боржника Бабича І.Ю. арбітражний керуючий Беліков О.П. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ліквідатором ФОП Бабича І.Ю. Беліковим та ОСОБА_1, посвідченого 06.04.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №747, з моменту його реєстрації, та застосування наслідків недійсності правочину, а саме: визнанням недійсним свідоцтва, виданого 27.04.2017 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковою О.А., реєстровий №1109, та скасування запису про право власності №20061318 від 20.04.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.7,а.с. 7-14).

Вказаний позов з посиланням на статті 49, 50, 55 Закону про банкрутство мотивований тим, що в процедурі банкрутства реалізовано майно банкрута та у відповідності до протоколу №1 проведення відкритих торгів у формі аукціону від 27.03.2017 переможцем став учасник торгів №1 ОСОБА_1, який зобов'язаний протягом десяти днів з моменту оголошення проекту договору внести кошти. Проте покупець не виконав договірні зобов'язання по сплаті вартості придбаного майна в строк, зазначений в умовах проведення відкритих торгів. У зв'язку із несплатою покупцем вартості об'єкту передбачений п.2.2 договору акт приймання-передачі не укладався (т.7,а.с.7-13).

11.12.2017 ПАТ «Сбербанк» звернулося з заявою про визнання правочинів недійсними та скасування результатів аукціону, в якій просив визнати недійсними результати проведення відкритих торгів у формі аукціону з продажу майна ФОП Бабича І.Ю., якій відбувся 27.03.2017, протокол проведення відкритих торгів у формі аукціону від 27.03.2017 №1, складений ТОВ «Ресурс-Інформ+», яким оформлено продаж лоту 1, а саме: нежитлових будівль, загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, та розташовані на земельній ділянці площею 2,9га, кадастровий номер НОМЕР_1; договір купівлі-продажу майна, укладений 06.04.2017 між Беліковим О.П. ліквідатором ФОП Бабича І.Ю. та ОСОБА_1 (т.9, а.с.1-6).

22.12.2017 ліквідатор божника арбітражний керуючий Кошовський С.В. звернувся до господарського суду Харківської області з заявою про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, у якій просив заборонити ОСОБА_1 відчужувати у будь-який спосіб нежитлові будівлі загальною площею 28831,1кв.м, до яких входить: цех з обробки природного каменю літ. «А-1», загальною площею 392,7 кв.м, виробничий корпус літ. «Б-2», загальною площею 2424,2кв.м, насосна станція літ. «В-1» загальною площею 32,9кв.м, навіс літ. «Д», побутове приміщення літ. «Е-1», загальною площею 8,5кв.м, навіс літ. «Ж», огорожа, хвіртка, ворота №1-3, підкранові колії,4, замощення, І, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (т.8, а.с. 27-29).

18.01.2018 місцевим господарським судом прийнято оскаржувану ухвалу з підстав, зазначених вище (т.8,а.с.38-41).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 6 статті 12 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Відповідно до частини 1 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 136 ГПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників у справі про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників у справі про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2017 між Беліковим О.П. - ліквідатором ФОП Бабича Ігоря Юрійовича (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладений договір купівлі-продажу, п.1.1 якого встановлено, що продавець в порядку, встановленому для виконання постанови господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі №922/4587/13 про визнання боржника банкрутом, передає у власність покупцеві нежитлові будівлі загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_2 (надалі об'єкт), а покупець приймає в порядку та на умовах, визначених цим договором, зазначений об'єкт у власність і зобов'язується сплатити продавцеві погоджену на підставі протоколу проведення відкритих торгів у формі аукціону від 27.03.2017 №1, організованого Товарною біржею «Ресурс-Інформ+», ціну за нього. Об'єкт, що відчужується за цим договором, належить Бабичу І.Ю. на підставі рішення Постійно Діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 18.09.2006 (т.7,а.с.20,21).

Пунктами 2.1, 2.2 цього договору встановлено, що подавець зобов'язується після повного розрахунку покупцем за придбане за цим договором майно передати майно покупцю. Право власності на майно переходить від продавця до покупця після повної оплати вартості майна, та оформляється актом приймання передачі, що підписується сторонами.

У заяві про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого 06.04.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №747, та застосування наслідків недійсності правочину ліквідатор стверджує, що ОСОБА_1 (покупець) не виконав договірні зобов'язання по сплаті вартості придбаного майна в строк, зазначений в умовах проведення відкритих торгів. У зв'язку із несплатою покупцем вартості об'єкту, передбачений п.2.2 договору акту приймання-передачі не укладався.

ПАТ «Сбербанк» у своїй заяві, зокрема, про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 06.04.2017, укладеного між Беліковим О.П. - ліквідатором ФОП Бабича Ігоря Юрійовича (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), також однією із підстав визнання його недійсним визначає те, що переможцем аукціону - ОСОБА_1 не перераховано кошти за придбане майно у десятиденний строк, у зв'язку з чим аукціон визнано таким, що не відбувся у відповідності до вимог статті 73 Закону про банкрутство, про що складений протокол від 10.04.2017 №2 (т.9,а.с.3).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання по законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення.

Проте, з матеріалів справи, а саме з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що 20.04.2017 щодо спірного майна внесений запис про право власності №20061318 державним реєстратором: приватним нотаріусом Воронковою О.А. на підставі свідоцтва № 1109, виданого 20.04.2017 приватним нотаріусом Воронковою О.А., власником визначений ОСОБА_1, а 25.04.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про державну реєстрацію іпотек №20136041, щодо спірного майна, згідно якого підставою виникнення іпотеки є іпотечний договір, реєстровий №1088, виданий 25.04.2017, видавник: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набока Ю.Б.; відомості про основне зобов'язання: строк виконання основного зобов'язання - 25.04.2022, розмір основного зобов'язання - 1200000,00грн., правочин, в якому встановлено основне зобов'язання: кредитний договір, серія та номер: 4593, виданий 25.04.2017, відомості по суб'єктів : іпотекодержатель: ПАТ «Полтава-банк»: іпотекодавець: ОСОБА_1: боржник ФОП ОСОБА_1, а також внесений запис про обтяження: 20134513 - заборона на нерухоме майно, обтяжувач - ПАТ «Полтава-банк» (т.8,а.с.31-35).

З наведеного вбачається, що 20.04.2017 за ОСОБА_1 зареєстровано спірне майно, а вже 25.04.2017 це майно на підставі іпотечного договору передано в іпотеку ПАТ «Полтава-Банк».

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 37 вказано Закону визначено порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Як зазначено вище, ліквідатор боржника у позовній заяві до ОСОБА_1 просить, зокрема застосувати наслідки недійсності правочину.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами статті 216 ЦК України реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 26.06.2013 та від 29.03.2017.

З наведеного вбачається, що у разі неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором від 25.04.2017, який визначений у Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна та досягнення між кредитором та позичальником згоди щодо застосування приписів статей 33,36 або 37 Закону України «Про іпотеку», виконання судового рішення у разі задоволення заяви ліквідатора та ПАТ «Сбербанк» в частині застосування наслідків недійсності правочину буде неможливим, що, відповідно, спричинить, необхідність звернення ліквідатора з іншими позовами, збільшення витрат на проведення ліквідаційної процедури, її затягування та порушення прав кредиторів.

Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з урахуванням відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме про основне зобов'язання ОСОБА_1, яке виникло на підставі кредитного договору від 25.04.2017 зі строком його виконання до 25.04.2022, в забезпечення якого ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «Полтава-банк» спірне майно, оскаржувана ухвала жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1, оскільки майно і так знаходиться під забороною відчуження; також відсутні будь-які майнові наслідки для нього, оскільки на даний час ОСОБА_1 обмежений у праві відчужувати спірне майно, а накладення на це майно арешту не призведе до погіршення стану цього майна чи зниження його вартості, як і не позбавляє його права використання майна у своїй діяльності.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що сама по собі заборона відчуження майна жодним чином не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права скаржника на вільне володіння та користування майном, що є предметом спору, та спрямована виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разу задоволення вимог).

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16, виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції, виносячи ухвалу про заборону вчиняти певні дії, у відповідності до чинного законодавства, визначив, які саме дії забороняється вчиняти, зокрема, дії щодо відчуження у будь-який спосіб нежитлових будівль загальною площею 2883,1кв.м, що знаходяться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_2, які є адекватними заходами до забезпечення позову, виходячи з вимог, на забезпечення яких він вжитий.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції непропорційно втрутився у здійснення його права власності щодо майна, придбаного у порядку, встановленому для виконання судових рішень не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами, а апелянтом не наведено жодного обґрунтування підстав непропорційності цих заходів. Крім того, як зазначалось вище, майно, на яке накладено заборону на відчуження оскаржуваною ухвалою, вже перебуває під обтяженням на підставі договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Полтава-банк», що свідчить про обмеження власника щодо права його відчуження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала не має жодних майнових наслідків для ОСОБА_1, не позбавляє його права використовувати майно у своїй діяльності, а отже при її прийнятті місцевим господарським судом дотриманий баланс інтересів учасників у справі про банкрутство та ОСОБА_1

Доводи скаржника про те, що відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень, не розглядаються судом апеляційної інстанції, оскільки не стосуються предмета спору.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи ліквідатора боржника арбітражного керуючого Кошовського С.В. про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів є обґрунтованими, оскільки є очевидною небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам кредиторів та боржника, захист яких може стати неможливим без прийняття вищезазначених заходів забезпечення позову, та для відновлення цих прав необхідні будуть значні зусилля та витрати. Адекватність вжитого заходу відповідає вимогам, викладеним в заяві про визнання недійсним договору купівлі-продажу з урахуванням співвідношення права, про захист якого просить заявник, шляхом накладення заборони на відчуження у будь-який спосіб спірного майна, а невжиття цих заходів зробить неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення вимог ліквідатора боржника ФОП Бабича І.Ю.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді ухвали господарського суду Харківської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, ухвала місцевого господарського суду відповідає нормам процесуального права та скасуванню не підлягає.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.01.2018 у справі №922/4587/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк касаційного оскарження встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 20.04.2018.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя І.А. Шутенко