РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018Справа № 910/1699/18
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5)
до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (03134, м.Київ, ВУЛ. СИМИРЕНКА, будинок 17)
прозахист ділової репутації та спростування недостовірної інформації
Представники:

від Позивача: Гончаренко І.Л. (представник за довіреністю)

від Відповідача: Стукалов А.В. (представник за довіреністю)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (надалі також - «Відповідач») про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем вимог Закону України «Про інформацію» шляхом поширення останнім недостовірної інформації серед споживачів Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/1699/18, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.03.2018.

В підготовче засідання 16.03.2018 з'явилися представники Сторін.

В підготовчому засіданні представник Відповідача просив долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву, надав усні пояснення щодо пропущення строку для подання відзиву. Представник Позивача підтвердив отримання відзиву від Відповідача перед засіданням.

В підготовчому засіданні представник Відповідача подав клопотання, у якому просить повернути позовну заяву Позивачу, а у випадку подання суду іншої позовної заяви, підписаної уповноваженою особою, зобов'язати Позивача направити копію позовної заяви Відповідачу.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд вказаного клопотання Відповідача, надати Позивачу строк до 5 днів з 16.03.2018 для надання відповіді на відзив, надати Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкласти підготовче судове засідання на 17.04.2018.

23.03.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

В підготовче засідання 17.04.2018 з'явилися представники Сторін.

Розглянувши клопотання Відповідача, відповідно до якого просить повернути позовну заяву Позивачу з підстав відсутності у адвоката ОСОБА_4 повноважень на підписання позову від імені Публічного акціонерного товариства «Київенерго», а у випадку подання суду іншої позовної заяви, підписаної уповноваженою особою, зобов'язати Позивача направити копію позовної заяви Відповідачу, Суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки позовна заява підписана адвокатом ОСОБА_5 на підставі довіреності від 01.11.2017 з правом підписання позовних заяв від імені Публічного акціонерного товариства «Київенерго», що було перевірено Судом при прийнятті позовної заяви.

Суд на місці ухвалив - відмовити в задоволенні вказаного клопотання Відповідача.

Під час підготовчого засідання судом здійснено всі необхідні дії для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що у підготовчому провадженні судом вчинено усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, Суд на місці ухвалив - закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 24.04.2018.

В судовому засіданні 24.04.2018 представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24.04.2018, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

23.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (виконавець послуг) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (балансоутримувач) укладено Договір № 0810002 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання гарячої води і розподіл функцій та відповідальності між виконавцем та балансоутримувачем. (а.с. 20-33)

Згідно з п.п. 1.1-1.4 Договору, балансоутримувач зобов'язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води внутрішньо будинковими мережами, що знаходяться у його власності або на його балансі при наданні виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг, в будинках відповідно до Додатку № 1 до Договору.

Балансоутримувач зобов'язується утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, забезпечувати підготовку житлових будинків до опалювального періоду, зокрема утеплення місць загального користування.

Балансотуримувач виконує роботи відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання і послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Виконавець послуг зобов'язаний забезпечити постачання теплової енергії та гарячої води належної якості та встановлених параметрів до межі експлуатаційної відповідальності, встановленої цим Договором.

У п. 2.4.15 Договору встановлено обов'язок балансотуримувача протягом однієї доби з моменту виявлення, а в разі звернення виконавця послуг - невідкладно інформувати виконавця про: аварійні ситуації, порушення у роботі устаткування та приладів, недоліки у роботі внутрішньобудинкових інженерних систем та/або інженерного обладнання, що належить до експлуатаційної відповідальності балансоутримувача будинку, відхилення експлуатаційних параметрів і режимів роботи систем теплопостачання від нормативних.

04.05.2016 комісією у складі: інженера О.Г. Юрченка, майстра тех. дільниці В.В. Мироненка, майстра рем. групи ОСОБА_8, складено Акт, у якому вказано, що ними було обстежено приватне приміщення ПП «БЕНЕФИС 2000», яке розташоване на першому поверсі жилого будинку за адресою: м. Київ, бульв. Ромена Роллана, буд. 13-В, за заявою власника приміщення щодо залиття. 03.05.2016 стався порив між жилими будинками № 13-Б та № 13-В на мережі гарячого водопостачання ПАТ «Київенерго», що стало причиною залиття підвального приміщення жилого будинку № 13-В на бульварі Ромена Ролана. Під час обстеження 04.05.2016 вищезазначеного приміщення виявлено сильну зачарованість у приміщенні, що призвело до виникнення конденсату та помокріння підвісної стелі S=66,9 м2. Акт затверджено начальником ЖЕД-4. (а.с. 34)

06.11.2017 комісією у складі представників ЖЕД №4: інженера ОСОБА_7, майстра ремонтної дільниці ОСОБА_8, майстра технічної дільниці ОСОБА_10, слювара-сантехніка ОСОБА_11, складено Акт, у якому вказано, що ними обстежено нежитлове приміщення ПП «БЕНЕФИС 2000», яке розташоване у житловому будинку № 13-В на бульварі Ромена Роллана, згідно звернення власника щодо залиття. Під час чергового обстеження даного приміщення виявлено пошкодження: Місця загального користування та офісні приміщення S=77,5 м2, стеля підвісна (пластикові плитки) 60*60 м; дверна лиштва на трьох дверях, двері ДВП три штуки; корозія на дверних ручках (сілюмінові, нікеліровані); Причина залиття: На зовнішній мережі центрального опалення, яке знаходиться на балансі ПАТ «Київенерго» стався порив, що призвело до виникнення конденсату та пошкодження підвісної стелі S=77,5 м2. Для відшкодування пошкодження в даному приміщенні пропонуємо звернутися до ПАТ «Київенерго». Акт погоджено начальником ЖЕД-4. (а.с. 35)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що ним було отримано претензію від ПП «БЕНЕФІС-2000», з якої стало відомо, що посадовими особами ЖЕД № 4 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» складено Акти від 04.05.2016 та 06.11.2017. Як вказує Позивач, ці акти не відповідають вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки складені не стосовно квартири, а стосовно нежитлових приміщень. Окрім того, всупереч п. 2.4.15 Договору Відповідач не повідомив Позивача про аварійну ситуацію та склав акти без участі представників останнього, а також без зазначення в актах власника приміщення. Таким чином, одностороннє (виключно посадовими особами Відповідача) та необґрунтоване встановлення вини ПАТ «Київенерго» у залитті приміщення за адресою: м. Київ, бульв. Ромена Роллана, 13-В, що знайшло своє відображення в актах, а також подальше розповсюдження такої неправдивої інформації серед споживачів ПАТ «Київенерго», зокрема ПП «БЕНЕФІС 2000», шляхом направлення їм таких актів є поширенням неправдивої інформації про юридичну особу-Позивача. Таким чином, Позивач просить зобов'язати Відповідача спростувати недостовірну інформацію, викладену в актах від 04.05.2016 та 06.11.2017 шляхом їх відкликання у той же спосіб, у який вони були створені, та повідомити про це всіх осіб, серед яких дані акти були поширені.

07.12.2017 Позивачем було надіслано Відповідачу вимогу про спростування недостовірної інформації № 92/1/554 від 06.12.2017, що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист та фіскального чека від 07.12.2017, у задоволенні якої Відповідачем було відмовлено листом від 28.12.2017 № 107/56-2436. (а.с. 36-41)

Заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач зазначає, що він не поширював інформацію, зазначену в актах, а лише повідомив оспорювану інформацію особі, якої вона стосується, тобто власникам приміщень, при обстеженні якого були складені відповідні акти. Окрім того, Позивач не зазначає, в чому саме полягає недостовірність інформації, вказаної у актах; укладеним між сторонами Договором не визначено обов'язку по включенню в склад комісій працівників ПАТ «Київенерго»; оспорювані акти не містять інформацію про винну в залитті нежитлового приміщення будинку № 13-В особу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, ст. 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 94 Цивільного кодексу України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

За змістом статті 200 Цивільного кодексу України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Аналогічні приписи закріплені у статті 1 Закону України "Про інформацію".

Статтею 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За приписами статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За змістом статей 94, 277 Цивільного кодексу України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною 2 статті 34 Господарського кодексу України передбачено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено Судом вище, 04.05.2016 та 06.11.2017 комісією у складі представників ЖЕД №4 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за наслідками обстеження приватного нежитлового приміщення ПП «БЕНЕФИС 2000», яке розташоване на першому поверсі жилого будинку за адресою: м. Київ, бульв. Ромена Роллана, буд. 13-В, за наслідками звернення власника приміщення, складено Акти наступного змісту: 1) Акт від 04.05.2016: « 03.05.2016 стався порив між жилими будинками № 13-Б та № 13-В на мережі гарячого водопостачання ПАТ «Київенерго», що стало причиною залиття підвального приміщення жилого будинку № 13-В на бульварі Ромена Ролана. Під час обстеження 04.05.2016 вищезазначеного приміщення виявлено сильну зачарованість у приміщенні, що призвело до виникнення конденсату та помокріння підвісної стелі S=66,9 м2.»; 2) Акт від 06.11.2017: «Під час чергового обстеження даного приміщення виявлено пошкодження: Місця загального користування та офісні приміщення S=77,5 м2, стеля підвісна (пластикові плитки) 60*60 м; дверна лиштва на трьох дверях, двері ДВП три штуки; корозія на дверних ручках (сілюмінові, нікеліровані); Причина залиття: На зовнішній мережі центрального опалення, яке знаходиться на балансі ПАТ «Київенерго» стався порив, що призвело до виникнення конденсату та пошкодження підвісної стелі S=77,5 м2. Для відшкодування пошкодження в даному приміщенні пропонуємо звернутися до ПАТ «Київенерго».

Як вбачається зі змісту указаних актів, комісією було встановлено факт пориву між жилими будинками № 13-Б та № 13-В на мережі гарячого водопостачання, що знаходиться на балансі ПАТ «Київенерго», що стало причиною залиття нежитлового приміщення.

При цьому, Суд зазначає, що жодної інформації про винну у вказаній аварійній ситуації особу зазначені акти не містять, в тому числі, і посилань на вину Публічного акціонерного товариства «Київенерго». У наведених актах Відповідач згадується лише як особа, на балансі якої знаходиться зовнішня мережа центрального опалення, на якій і стався порив.

Окрім того, Суд звертає увагу, що Позивачем не спростовано факту пориву на вказаному об'єкті 03.05.2016.

Отже, доводи Позивача з приводу встановлення Відповідачем його вини у залитті приміщення відповідно до вказаних актів Суд відхиляє як необґрунтовані та такі, що не відповідають дійсності.

Поряд з викладеним, аргументи Позивача про те, що стан мереж Публічного акціонерного товариства «Київенерго» у вказані дати залиття виключає можливість потрапляння води до нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, бульвар Ромена Роллана, 13-В, не підтверджуються жодними належними та достатніми доказами в порядку статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, Суд зазначає, що Позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації, проте, таким правом у межах даної справи належним чином не скористався, оскільки з поданих ним документів факт недостовірності інформації встановити неможливо.

Також з приводу тверджень Позивача про невідповідність актів від 04.05.2016 та 06.11.2017 пункту 2.3.6 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, та пункту 2.3.6 укладеного між сторонами Договору № 0810002 від 23.06.2015, Суд зазначає, що обставини неправомірності та невідповідності зазначених актів умовам закону чи договору, наявність недоліків у процедурі складання цих актів, не входять в предмет доказування у даному спорі, тому Суд не бере до уваги ці доводи Позивача як такі, що не обґрунтовують заявлені позовні вимоги.

Більше того, Суд звертає увагу, що залучення представників Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до складання актів про залиття умовами Договору № 0810002 від 23.06.2015 не передбачено, а встановлено лише обов'язок Відповідача інформувати виконавця про аварійні ситуації.

Разом з тим, відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Звертаючись до суду з даним позовом, Позивач зазначає, що Відповідач здійснив розповсюдження неправдивої інформації серед споживачів ПАТ «Київенерго», зокрема ПП «БЕНЕФІС 2000», шляхом направлення їм таких актів є поширенням неправдивої інформації про юридичну особу-Позивача.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. (п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»)

Проте, суд зазначає, що Позивачем не надано до суду жодних відомостей про те, в який спосіб була поширена інформація серед споживачів Публічного акціонерного товариства «Київенерго», що порушує особисті немайнові права Позивача, яка саме інформація поширена Відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, з посиланням на відповідні докази.

Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, які дають підстави вважати, що Відповідачем було здійснено поширення, тобто доведення до відома хоча б до однієї особи, окрім ПП «БЕНЕФІС 2000», актів від 04.05.2016 та 06.11.2017 та відповідно викладеної інформації в них. Оскільки зазначені акти були доведені до відома лише особи, якої вони стосуються, а саме, ПП «БЕНЕФІС 2000» як власника нежитлового приміщення, чиє звернення було підставою обстеження у цьому приміщенні, це виключає наявність зазначеного вище юридичного складу правопорушення.

Як встановлено у ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом, зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права та примусове виконання обов'язку в натурі.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Що ж стосується порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Суд зазначає, що Позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким чином поширення оспорюваної ним інформації порушує його особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд також звертає увагу Позивача, що у випадку порушення Відповідачем зобов'язань за Договором № 0810002 від 23.06.2015, Позивач не позбавлений можливості захистити свої порушені права за допомогою відповідних норм зобов'язального права.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27 квітня 2018 року

Суддя О.В. Чинчин