ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2018р. Справа №905/2953/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ,

про стягнення 20375387,76 грн

Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 заст. нач.

від відповідача: не зявився

Згідно із ст.183 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 06.02.2018р. по 01.03.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ про стягнення боргу у загальній сумі 20375387,76 грн, у тому числі: основного боргу 14047477,03 грн, пені 2813703,22 грн, 3% річних 669655,88 грн, інфляційних втрат 2844551,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №16-110-Б від 30.12.2015р. на купівлю-продаж природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних та пені.

Відповідач у відзиві №15/1-282 від 31.01.2018р. просив суд зменшити розмір стягуваної суми пені до 1000 грн, інфляційних втрат до 1000 грн, 3% річних до 1000 грн та відстрочити виконання рішення суду на 1 рік. В той же час, за твердженням відповідача, з огляду на те, що прострочення виконання зобовязання за спірним договором дійсно мало місце, останній визнав позовні вимоги частково, при цьому, загальна сума зобовязань за якими наявне прострочення виконання встановлюється. Водночас, Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» вказувало на скрутне фінансове становище підприємства та проведення антитерористичної операції на території місцезнаходження відповідача.

Крім того, вимоги про відстрочення виконання рішення суду на 1 рік, зменшення розміру неустойки, процентів річних та інфляційних викладено відповідачем у заявах №15/1-283 від 31.01.2018р., №15/1-284 від 31.01.2018р.

Позивач проти вимог, викладених у відзиві №15/1-282 від 31.01.2018р. Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» заперечив з посиланням на те, що обставини, на які посилається відповідач не є виключними обставинами для надання відстрочки виконання рішення та зменшення заявлених до стягнення неустойки, процентів річних та інфляційних.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 вказаного кодексу України зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, зважаючи на зміст клопотання відповідача про розгляд справи без участі власного представника, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 30.12.2015р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було підписано договір на купівлю-продаж природного газу №16-110-Б, за приписами п.п.1.1, 1.2 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

За правилами п.2.1 договору №16-110-Б від 30.12.2015р. (в редакції додаткової угоди №11 від 07.02.2017р.) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. газ в обсязі до 2530,496 тис. куб. м, у тому числі, у січні 1457,628 тис. куб. м, лютому 1072,868 тис. куб. м.

Відповідно до п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 6398 грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 7677,60 грн.

За змістом додаткової угоди №1 від 01.02.2016р. сторонами внесено зміни до умов спірного правочину, внаслідок чого ціна за 1000 куб. м природного газу становила 6239 грн, крім того ПДВ 20%, всього до сплати з ПДВ 7486,80 грн.

Відповідно до п.11 договору №16-110-Б від 30.12.2015р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016р. до 31.12.2016р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №16-110-Б від 30.12.2015р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, акти приймання-передачі природного газу на території підконтрольній українській владі на загальну суму 19223432,87 грн, а саме:

- б/н від 31.01.2016р. у січні 2016 року на суму 11191084,73 грн,

- б/н від 29.02.2016р. у лютому 2016 року на суму 8032348,14 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 14047477,03 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №16-110-Б від 30.12.2015р. у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2016 року на суму 11191084,73 грн 15.02.2016р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (13.02.2016р., 14.02.2016р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою лютого 2016 року на суму 8032348,14 грн 14.03.2016р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (13.03.2016р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

При цьому, як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, оплата поставленого у січні, лютому 2016 року природного газу здійснювалась відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №16-110-Б від 30.12.2015р.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача з урахуванням проведення оплат на загальну суму 5175955,84 грн на теперішній час становить 14047477,03 грн.

Наразі, відомості про здійснення відповідачем на користь позивача оплат за договором №16-110-Б від 30.12.2015р. на суму 5175955,84 грн містяться у довідках «Сальдо з 01.12.2015р. по 31.08.2017р.», «Операції з 01.12.2015р. по 31.08.2017р.» позивача, реєстрі оплат за договором №16-110-Б від 30.12.2015р. НАК «Нафтогаз України», п/р 99 на загальну суму 5175955,84 грн, який містить відтиск печатки Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

В той же час, належних та допустимих доказів в розумінні норм ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б спростовували факт наявності заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», відповідачем під час розгляду справи не представлено.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №16-110-Б від 30.12.2015р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про стягнення 14047477,03 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №16-110-Б від 30.12.2015р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 2813703,22 грн пені, а саме:

- 1350762,42 грн за період з 16.02.2016р. по 15.08.2016р. (поставка січня 2016 року на суму 11191084,73 грн),

- 1462940,80 грн за період з 14.03.2016р. по 13.09.2016р. (поставка лютого 2016 року на суму 8032348,14 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування неустойки за зобовязаннями лютого 2016 року, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні, лютому 2016 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 2804046,83 грн.

Як було зазначено судом вище, у відзиві №15/1-282 від 31.01.2018р., заяві №15/1-284 від 31.01.2018р. відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1000 грн, розглянувши яке суд зазначає про наступне:

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства, дебіторську заборгованість споживачів фізичних та юридичних осіб, проведення антитерористичної операції на території місцезнаходження відповідача.

Відповідно до звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 2016 рік, звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 9 місяців 2017 року, підприємство відповідача станом на 31.12.2016р. має непокритий збиток 53719 тис. грн, станом на 30.09.2017р. 166419 тис. грн, тобто є збитковим.

В той же час, відповідно до наказу №51 від 27.02.2017р. Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень, встановлення графіку роботи» затверджено внести, на період з 01.05.2017р. до моменту фінансово-економічної стабілізації, зміну в організації виробництва і праці, а саме перевести на роботу в режимі неповного робочого часу.

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2016 рік, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2017 року, постанову №201 від 16.02.2017р. Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу», ліцензію серії АЕ №299065 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка надає право Публічному акціонерному товариству «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» постачати природний газ, газ (метан) вугільних родовищ за регульованим тарифом, накази Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» №51 від 27.02.2017р. «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень, встановлення графіку роботи», №47 від 24.02.2017р. «Про зміну істотних умов праці прибиральників службових приміщень, прибиральників виробничих приміщень», №72 від 23.03.2017р. «Про внесення змін до штатного розпису», №187 від 30.11.2015р. «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень», №52 від 27.02.2017р. «Про внесення змін до штатного розпису».

Аналіз всіх вказаних вище документів, дає підстави вважати, що збиткова господарська діяльність боржника значною мірою зумовлена невиконанням перед ним бюджетних зобов'язань з компенсації різниці між тарифом надання послуг і фактичними витратами, наявність якої (різниці та заборгованості) не залежить від заявника, неналежним виконанням зобов'язань з боку споживачів послуг боржника, а також наявністю обставин проведення антитерористичної операції на сході України на теперішній час.

Суд прийняв до уваги заперечення та пояснення Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в цій частині. Проте, виходячи з того, що крім заявленої суми пені, позивачем застосовано до відповідача такий вид відповідальності як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, суд вважає можливим зменшити розмір стягуваної суми пені на 50%.

За таких обставин, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №16-110-Б від 30.12.2015р., враховуючи наявність обставин проведення антитерористичної операції у Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобовязання, суд дійшов висновку, що стягненню з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає пеня в сумі 1402023,42 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 669655,88 грн, а саме:

- 302456,90 грн за період з 16.02.2016р. по 21.09.2017р. (поставка січня 2016 року на суму 11191084,73 грн),

- 367198,98 грн за період з 14.03.2016р. по 21.09.2017р. (поставка лютого 2016 року на суму 8032348,14 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням того, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, а також з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування процентів річних за зобовязаннями лютого 2016 року, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні, лютому 2016 року (в межах визначених позивачем періодів) дорівнює 668997,50 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 2844551,63 грн, а саме:

- 1259219,75 грн за період з березня 2016 року по липень 2017 року (поставка січня 2016 року на суму 11191084,73 грн),

- 1585331,88 грн за період з квітня 2016 року по липень 2017 року (поставка лютого 2016 року на суму 8032348,14 грн).

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних є арифметично вірним.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 1402023,42 грн та 668997,50 грн. З огляду на те, що розрахунок інфляційних втрат є арифметично вірним, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму.

Клопотання Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про зменшення розміру інфляційних втрат до 1000 грн, 3% річних до 1000 грн не приймається судом до уваги з огляду на те, що у розумінні ст.233 Господарського кодексу України, ст.551 Цивільного кодексу України можуть бути зменшені штрафні санкції, до яких відповідальність передбачена ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні втрати за своєю правовою природною є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, можливість зменшення яких чинним законодавством України не передбачена.

Відносно клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду у справі на 1 рік, викладеного у відзиві №15/1-282 від 31.01.2018р., заяві №15/1-283 від 31.01.2018р., суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Згідно з зазначеною нормою, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Як вбачається з вищезазначеної норми, питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч.3, 4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України).

В обґрунтування вказаного клопотання, відповідач посилається на підстави понесення значних збитків, недостатність тарифів, неможливість здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, проведення на території Донецької області антитерористичної операції, що на думку заявника, свідчить про неможливість своєчасного та повного виконання ним своїх зобовязань. Відтак, надання відстрочки підприємству, яке здійснює господарську діяльність у вищевказаних умовах, строком на 1 рік є вкрай необхідним заходом.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що основними споживачами природного газу, що постачається відповідачем, є установи і організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, із зазнанням значних збитків, у тому числі внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

Додатковий фінансовий тягар у вигляді примусового стягнення 3% річних та інфляційних витрат може привести до банкрутства підприємства відповідача і поставить під загрозу можливість відновлення становища, та як наслідок подальшої реалізацій газу установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

З огляду на сукупність представлених відповідачем доказів відносно свого фінансового становища, розмір спірних нарахувань поряд із сумою основного боргу, фактичний строк прострочення грошових зобов'язань з боку відповідача, ступінь його вини у виникненні цього спору, зважаючи на встановлений договором порядок розрахунків за спожитий природний газ, суд дійшов висновку про те, що надання відстрочення виконання рішення строком на 1 рік може призвести до істотного порушення гарантованих ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. прав позивача на отримання коштів і тим самим, захисту майнового права та його інтересу, внаслідок чого, суд вважає можливим надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області від 27.03.2018р. по справі №905/2953/17 на 1 місяць. Таким чином, заява Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, з огляду на наявність обставин зменшення розміру неустойки, судовий збір в сумі 240000 грн, сплачений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на підставі платіжного доручення №5007515 від 09.11.2017р., підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням у зменшеній частині на відповідача.

В той же час, твердження відповідача, викладене у відзиві №15/1-282 від 31.01.2018р. про часткове визнання позовних вимог до уваги судом не приймається, з огляду на те, що Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» не конкретизовано суму визнаних останнім позовних вимог, що виключає можливість застосування ч.1 ст.130 Господарського процесуального кодексу України при розподілі судових витрат.

Дослідивши докази, які наявні у матеріалах справи, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м.Краматорськ про стягнення боргу у загальній сумі 20375387,76 грн, у тому числі: основний борг 14047477,03 грн, пеня 2813703,22 грн, 3% річних 669655,88 грн, інфляційні втрати 2844551,63 грн, задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваної суми пені до 1402023,42 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) основний борг - 14047477,03 грн, пеню 1402023,42 грн, 3% річних 668997,50 грн, інфляційні нарахування 2844551,63 грн, а також судовий збір в сумі 239878,50 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відстрочити виконання рішення від 27.03.2018р. господарського суду Донецької області по справі №905/2593/17 на 1 місяць з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 27.03.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця