ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" квітня 2018 р.Справа № 924/1018/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Нестеруку М.П., розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Науково - технічний комплекс "Завод точної механіки"

до 1. Товариства з додатковою відповідальністю "Кам'янець-Подільський завод "Електрон"

2. Приватного виробничо-комерційного підприємства "Механік"

за участю військової прокуратури Чернівецького гарнізону

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державного концерну "Укроборонпром"

про визнання недійсним договору

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1 - за дор. від 15.01.2018р., ОСОБА_2 - за дор. від 29.12.2017р.;

1-го відповідача: не з"явився;

2-го відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю від 06.10.2016р.;

прокуратури: ОСОБА_4;

третьої особи: ОСОБА_5 - за довіреністю від 12.09.2017р.

У судовому засіданні 12.04.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 27 від 10.09.2010р., укладений між відкритим акціонерним товариством "Кам'янець-Подільський завод "Електрон" та приватним виробничо-комерційним підприємством "Механік".

В обгрунтування позову представники позивача, третьої особи та прокуратури відзначили, що ВАТ "Кам'янець-Подільський завод "Електрон" не є правонаступником ДП "Кам'янець-Подільський завод "Електроприлад", а відчужені згідно договору купівлі-продажу № 27 оброблювальні центри HR-5B, інвентарні №№ 19325, 19326, не містилися в переліку обладнання, яке підлягає реалізації згідно плану санації підприємства, затвердженого 20.04.2007 року господарським судом Хмельницької області. Також, посилаючись на норми ч.ч. 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, вказується, що договір купівлі-продажу № 27 від 10.09.2010р. підписано керуючим санацією - керівником підприємства ОСОБА_6, укладені з порушенням вимог чинного законодавства. Так, на момент укладення вищевказаного договору судом було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ „Кам'янець-Подільський завод „Електрон. Разом з тим, в плані санації ВАТ „Кам'янець-Подільський завод „Електрон, затвердженому ухвалою господарського суду Хмельницької області від 20.04.2007р. у справі № 13/233-Б, не передбачено продажу оброблювальних центрів НR-5В з інвентарними номерами 19325 та 19326, що були предметом договору купівлі-продажу. Однак, продаж частини майна, як захід щодо відновлення платоспроможності боржника, повинен бути передбачений в плані санації. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом продаж частини майна боржника, який передбачений планом санації, здійснюється виключно на відкритих торгах, після проведення інвентаризації та оцінки майна, проте продаж оброблювальних центрів за договором здійснювався не на відкритих торгах та без проведення оцінки майна, крім того, під час дії мораторію на відчуження майна.

Окрім того, відзначено, що керуючий санацією, враховуючи, що підприємство-боржник перебуває в особливому правовому режимі, наділений правом виключно на продаж майна, перелік якого визначається в плані санації. Як слідує з плану санації ВАТ „Кам'янець-Подільський завод „Електрон у справі № 13/233-Б, продаж оброблювальних центрів HR-5B з інвентарними номерами 19325, 19326 під час процедури санації не був передбачений. Тобто, відповідно до положень ч. 5 ст. 17, ч. 2 ст. 18 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, керуючий санацією не мав права на продаж даного майна. Крім того, наголошується на порушенні приватизаційного законодавства, оскільки стороною договору, яка здійснювала продаж майна, є ВАТ "Кам'янець-Подільський завод "Електрон", а не Фонд державного майна України чи його регіональні відділення, як це передбачено ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Вказано, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2014 року у справі № 822/2797/14 ПАТ «Кам'янець-Подільський завод «Електрон» не є правонаступником ДП «Кам'янець-Подільський завод «Електроприлад». Таким чином, стверджується, що про наведені порушення ДП «НТК «Завод точної механіки» дізналось лише в процесі слухання господарським судом Хмельницької області справи № 924/195/16, а отже, вважає позивач, даний позов подано в межах строку позовної давності.

Також, в обгрунтування порушення прав та охоронюваних законом інтересів ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" (з посиланням на зміст окремих положень ГПК України, ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004) представниками позивача, третьої особи вказується на те, що, зважаючи на вищеописані грубі порушення чинного на момент укладення спірного договору законодавства, ДП «НТК «ЗТМ» було незаконно позбавлене права прийняти участь у відкритих торгах (аукціоні) та мати можливість придбати вказане майно, яке необхідне державному підприємству, яке єдине в Україні виготовляє окремий вид військової зброї, для забезпечення безперебійного виробничого процесу та незалежності від інших контрагентів або підрядників. Натомість, в результаті укладення спірної угоди незаконним шляхом, позивач вимушений був самотужки, докладаючи додаткових зусиль та витрачаючи непередбачувані матеріальні витрати, забезпечувати виконання державних контрактів на державне оборонне замовлення, та на сьогоднішній день обходиться власними силами, в повному обсязі виконуючи план з державного оборонного замовлення та забезпечення української армії необхідним військовим озброєнням.

Крім того, у рамках судової справи № 924/195/16 за позовом ПВ-КП "Механік" до ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" (зокрема, щодо зобовязання повернути ПВ-КП "Механік" орендоване майно) у ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» витребовується майно, яке було продано за договором № 27 (оброблювальні центри HR-5B, інвентарні №№ 19325, 19326). В рамках справи № 924/195/16 ПВ-КП «Механік» посилається на договір № 27 як на правовстановлюючий документ на оброблювальні центри HR-5B, інвентарні № 19325 та № 19326. У той же час, відчуження вказаного майна за договором № 27 є незаконним, тому, в разі задоволення позову в справі № 922/195/16, ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» буде зобов'язано передати ПВ-КП «Механік» майно, яке було останнім незаконно набуто за оспорюваним договором № 27. Як зазначено в позовній заяві, витребування в ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» згаданих оброблювальних центрів позбавить підприємство оборонно-промислового комплексу обладнання, яке використовується під час виробничого процесу для вчасного виконання державного оборонного замовлення. Наведений факт вказує на те, що договір № 27 порушує права та охоронювані законом інтереси ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» , вказано представниками позивача та третьої особи.

З огляду на вищевикладене, представники позивача, третьої особи та прокуратури просять суд задовольнити позов.

Товариство з додатковою відповідальністю "Кам'янець-Подільський завод "Електрон" та приватне виробничо-комерційне підприємство "Механік" проти позову заперечують, вказуючи, зокрема, що оскаржуваний договір купівлі-продажу № 27 від 10 вересня 2010 року жодним чином об'єктивно не порушує будь-які права чи інтереси позивача, адже договір укладений між ВАТ «Кам'янець-Подільський завод «Електрон» та ПВ-КП «Механік», тобто іншими юридичними особами, до яких позивач не має жодного безпосереднього правового відношення.

Також відзначено, що доводи представників позивача відносно того, що позивач нібито мав намір у 2010 році придбати майно, яке є предметом оспорюваного у даній справі договору купівлі-продажу, є надуманими і не відповідають дійсності, адже з даного приводу по сьогодні позивач до відповідача-1 жодного разу не звертався і будь-які докази щодо реального наміру позивача придбати відчужене за оскаржуваним договором майно в матеріалах справи відсутні. Іншими словами, позивач у даній справі є об'єктивно неналежним, що є безумовною підставою для відмови в позові.

Крім того, не знаючи заздалегідь, яку оцінку буде надано судом позиції відповідача-1, викладеній у відзиві на позов, відповідач-1 вважає за необхідне відзначити, що жодних зауважень щодо законності укладеного відповідачем-1 із відповідачем-2 договору купівлі-продажу, який є предметом спору у даній справі, ні у комітету кредиторів, ні у господарського суду, який здійснював провадження у справі про банкрутство відповідача-1, не було.

Також, з посиланням на зміст постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 3-670гс15 відповідачами відзначається, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. При цьому наголошується, що у даній справі ДП «НТК «Завод точної механіки» не надав господарському суду будь-яких належних доказів, які б об'єктивно підтверджували факт порушення оспорюваним договором саме його суб'єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, позовна заява про визнання договору купівлі-продажу № 27 від 10 вересня 2010 року недійсним, фактично подана у даній справі особою, яка не має законного права звертатися до суду з таким позовом, адже у даному випадку об'єктивно відсутнє порушення саме її прав чи охоронюваних законом інтересів, що є безумовною підставою для відмови в позові, вважають відповідачі.

Крім того, представник другого відповідача також заявляє про застосування судом у даному спорі позовної давності, зазначаючи, що це є безумовною підставою для відмови позивачу в позові у повному обсязі.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено наступне.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 31 серпня 2005 року у справі № 13/233-Б було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Кам'янець-Подільський завод «Електрон» за заявою Кам'янець-Подільської ОДПІ Хмельницької області.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 19 червня 2006 року у справі № 13/233-Б відкрито процедуру санації ВАТ «Кам'янець-Подільський завод «Електрон». Продаж оброблювальних центрів HR-5B з інвентарними номерами 19325, 19326 під час процедури санації не був передбачений.

10 вересня 2010 року представниками відкритого акціонерного товариства "Електрон", що укладає договір в особі керуючого санацією-керівника підприємства ОСОБА_6, що діє на підставі статуту підприємства, Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», п.2. стаття 21 розділ 4, та приватного виробничо-комерційного підприємства "Механік", що укладає договір в особі директора ОСОБА_7, що діє на підставі статуту підприємства, було підписано договір купівлі-продажу № 27, предметом якого є продаж оброблювальних центрів HR-5B з інвентарними номерами 19325, 19326.

Згідно із п. 1.1. договору продавець зобовязується передати у власність покупця належний продавцю товар, а саме оброблювальні центри HR-5B з інвентарними номерами 19325, 19326 по відпускній ціні 106400 грн. за один оброблювальний центр.

В свою чергу, покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його вартість не пізніше 31.12.2010р.

Як передбачено п. 2.1. договору, продавець повинен передати товар покупцю згідно накладної, не пізніше 2-х календарних місяців з моменту підписання даного договору.

Договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2010р. (п. 9.1. договору).

Як зазначено в ухвалі господарського суду Хмельницької області від 27 грудня 2013 року у справі № 13/233-Б, суд прийшов до висновку про необхідність скасування мораторію та інші заходи забезпечення вимог кредиторів, що введені ухвалою суду від 31.05.2005p.

У поясненнях відповідачів від 15.01.2018р. на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2017р. про надання для огляду у засіданні оригіналу договору № 27 від 10.09.2010р. повідомлено про те, що оригінал договору не мають можливості надати у звязку з його втратою.

На підтвердження своїх вимог та заперечень учасниками процесу також суду надано копії: судових рішень; постанови про закриття кримінального провадження від 10.05.2017р.; Виписок з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; окремих документів з матеріалів справи № 13/233-Б; Статуту ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки», затвердженого наказом Державного концерну «Укроборонпром» №182 від 01.10.2012р.; Плану санації ВАТ «Кам'янець-Подільський завод «Електрон»; договору оренди № 01-719/1 від 01.11.2010р.; окремих документів з матеріалів справи № 924/195/16 тощо.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України. Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Водночас, судом звертається увага на те, що частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, відповідно до п. 3.6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004) системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст. При цьому, відповідно до змісту резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004) охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Змістом наведених вище положень, а також правовою позицією Верховного Суду України (зокрема, наведеній у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 3-670гс15) засвідчується, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту (тобто, судовому захисту права неодмінно має передувати його порушення). Відтак, відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

За таких обставин, зважаючи також на те, що згідно з приписами ч. 3 ст. 215 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо його дійсність заперечується однією із сторін (при цьому, позивач не є стороною договору № 27 від 10.09.2010р.), або іншою заінтересованою особою, необхідним є зясування наявності чи відсутності обставин, що засвідчували би факт порушення прав позивача під час підписання договору купівлі-продажу № 27 від 10.09.2010р.

Як встановлено судом, в обгрунтування порушення прав та охоронюваних законом інтересів ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" позивачем, зокрема, вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом продаж частини майна боржника, який передбачений планом санації, здійснюється виключно на відкритих торгах, після проведення інвентаризації та оцінки майна, проте продаж оброблювальних центрів за договором здійснювався не на відкритих торгах та без проведення оцінки майна, крім того, під час дії мораторію на відчуження майна. Відтак, зважаючи на суттєві порушення чинного на момент укладення спірного договору законодавства, ДП «НТК «ЗТМ» було незаконно позбавлене права прийняти участь у відкритих торгах (аукціоні) та мати можливість придбати вказане майно, яке необхідне державному підприємству, яке єдине в Україні виготовляє окремий вид військової зброї, для забезпечення безперебійного виробничого процесу та незалежності від інших контрагентів або підрядників, вказав позивач.

Однак, позивачем, всупереч вимогам ст.74 ГПК України, не надано суду жодних доказів, які би засвідчували наявність (до підписання договору купівлі-продажу № 27 від 10.09.2010р. чи на час його підписання) у ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" волевиявлення, спрямованого на придбання у ВАТ "Кам'янець-Подільський завод "Електрон" оброблювальних центрів, що стали предметом означеного договору купівлі-продажу.

Також, в обгрунтування порушення прав та охоронюваних законом інтересів ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" відзначено, що у рамках судової справи № 924/195/16 за позовом ПВ-КП "Механік" до ДП "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" (зокрема, щодо зобовязання повернути ПВ-КП "Механік" орендоване за договором оренди № 01-719/1 від 01.11.2010р. майно) у ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» витребовується майно, яке було продано за договором № 27 (оброблювальні центри HR-5B, інвентарні №№ 19325, 19326). В рамках справи № 924/195/16 ПВКП «Механік» посилається на договір № 27 як на правовстановлюючий документ на оброблювальні центри HR-5B, інвентарні № 19325 та № 19326. Відзначено, що відчуження вказаного майна за договором № 27 є незаконним, тому, в разі задоволення позову в справі № 922/195/16, ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» буде зобов'язано передати ПВКП «Механік» майно, яке було останнім незаконно набуто за оспорюваним договором № 27. Як зазначено в позовній заяві, витребування в ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» згаданих оброблювальних центрів позбавить підприємство оборонно-промислового комплексу обладнання, яке використовується під час виробничого процесу для вчасного виконання державного оборонного замовлення.

З цього приводу судом наголошується, що оскільки відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, суд при вирішенні даного спору оцінює обставини, що би свідчили про факт порушення прав позивача, саме на час вчинення оспорюваного правочину. Відтак, судом зауважується, що припущення позивача про можливість вибуття з його користування оброблювальних центрів НR-5В з інвентарними номерами 19325 та 19326 (орендованих за договором оренди № 01-719/1 від 01.11.2010р.) за будь-яких обставин не може засвідчувати факту порушення прав позивача під час підписання договору купівлі-продажу № 27, який підписано ще 10.09.2010р. (тобто, ще до укладення договору оренди № 01-719/1 від 01.11.2010р., на підставі якого в іншій справі ставиться вимога про повернення оброблювальних центрів НR-5В з інвентарними номерами 19325 та 19326).

Судом також звертається увага на те, що у статтях 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі "ОСОБА_3 проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, при вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Згідно з пунктом 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Зважаючи на наведене, а також з огляду на те, що відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано), враховуючи зміст наявних матеріалів справи, а також те, що ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» не є стороною договору № 27 від 10.09.2010р., позивачем не обгрунтовано, яким чином у разі задоволення позову може відбутися ефективне поновлення позивача в правах (і в яких саме правах).

Також судом взято до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

За таких обставин, виходячи з вищенаведених положень та встановлених судом фактів, суд констатує, що незалежно від того, чи є обгрунтованими доводи учасників процесу на підтвердження невідповідності змісту оспорюваного договору актам законодавства, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачами прав державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" під час підписання представниками ВАТ "Електрон" та ПВ-КП "Механік" договору купівлі-продажу № 27 від 10.09.2010р., наявність якого могла би слугувати підставою для звернення до суду з позовом, даний позов не підлягає задоволенню з огляду на відсутність обставин, які би підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася.

Крім того, при прийнятті рішення судом відзначається, що не підлягає задоволенню заява другого відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору з огляду на наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В свою чергу, можливість захисту цивільного права або інтересу породжується лише його порушенням. Зважаючи на те, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачами, у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності суд відмовляє.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, тому в позові слід відмовити.

У зв'язку з відмовою у позові судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.04.2018р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддрук. 6 прим. (усім рек. з пов. про вруч.):

1 - до справи, 2 - позивачу (32313, м. Кам'янець - Подільський, Хмельницька обл., вул. Годованця, 28); 3- 1 відповідачу (32300, м. Кам'янець - Подільський, Хмельницької області. вул. Маршала Харченка, 22-Б); 4 - 2 відповідачу (32300, м. Кам'янець - Подільський, Хмельницької області, проспект Грушевського, 2, корпус 9); 5 - третій особі (Державний концерн Укроборонпром" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36); 6 - військовій прокуратурі Чернівецького гарнізону (58022, м. Чернівці, вул. Аксенина, 2а).