ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/312/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Харківського обласного комунального

підприємства "Дирекція розвитку

інфраструктури території" - не з'явився,

Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" - Богдана С.В.,

Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Литвина П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 (у складі колегії суддів: Пуль О.А. (головуючий), Тарасова І.В., Шевель О.В.)

у справі № 922/312/17

за позовом Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території"

до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

про зобов'язання відновити постачання природного газу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" (далі - Підприємство) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" (далі - ПАТ "Харківгаз"), у якому просило зобов'язати відповідача відновити постачання природного газу на котельню "Курилівка-1" у с. Курилівка Купянського району Харківської області, що експлуатується позивачем.

Позовні вимоги з посиланням на положення статті 19 Кодексу цивільного захисту України, Конституції України, статей 10, 50 Закону України "Про охорону навколишнього середовища", статті 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), Закону України "Про ринок природного газу", статті 28 Господарського кодексу України (далі - ГК) обґрунтовано тим, що відключення відповідачем зазначеної котельні від систем газопостачання було здійснено всупереч вимогам чинного законодавства без попереднього повідомлення про відключення та без участі позивача. Рішення про припинення газопостачання було прийнято відповідачем як підприємством, що здійснює розподіл та поставку природного газу до котельні позивача, в односторонньому порядку. Дії по припиненню газопостачання є зловживанням правом та можуть привести до руйнування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, відсутності опалення та до широкомасштабного руйнування системи теплопостачання у с. Курилівка Купянського району Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2017 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України").

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.03.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ПАТ "Харківгаз" надає послуги з розподілу природного газу, який ПАТ "НАК "Нафтогаз України" постачає Підприємству на підставі укладених між ними договорів постачання природного газу від 21.09.2016 № 2444/1617-ТЕ-32 (для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню) і від 31.10.2016 № 2577/1617-БО-32 (для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями); за цими договорами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язалося здійснювати постачання природного газу Підприємству з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно).

Відповідно до Порядку пооб'єктного припинення (обмеження) газопостачання споживачам (крім населення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 № 1687, газорозподільне підприємство з власної ініціативи може припинити або обмежити газопостачання у разі порушення строку розрахунків за спожитий природний газ або за надані послуги з транспортування, а у випадку відсутності у споживача ліміту природного газу - припинити газопостачання.

ПАТ "Харківгаз" у зв'язку з відсутністю у Підприємства підтверджених обсягів природного газу (ліміту) на січень 2017 року та після завчасного повідомлення позивача про такі обставини припинило газопостачання на газопроводі, що подає газ на котли котельні у с. Курилівка Купянського району Харківської області.

Не виділення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" позивачу номінації щодо обсягів природного газу у зв'язку з наявністю у Підприємства заборгованості за договорами, а також відсутність виділеної та доведеної до відома ПАТ "Харківгаз" номінації на споживання газу позивачем, не підтвердження позивачем факту усунення обставин, які стали підставою для припинення газопостачання, за висновками суду першої інстанції свідчать про правомірність дій відповідача щодо припинення газопостачання, а відтак і відсутність підстав для задоволення позову.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення, виходив із того, що умовами договорів постачання природного газу, укладених між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" і Підприємством, визначено планові обсяги постачання природного газу у період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року, які ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язалося поставити позивачу. Отже, обсяги споживання природного газу позивачем не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір природного газу, а нормами чинного законодавства не передбачено необхідності у наданні постачальником споживачеві номінації на природний газ.

Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, у листопаді 2017 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017, а рішення Господарського суду Харківської області від 28.03.2017 залишити в силі.

Касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" обґрунтовує зокрема тим, що:

- апеляційним судом не враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин у позивача була наявна заборгованість перед відповідачем, пов'язана з наданням останнім послуг з розподілу природного газу, наявна заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ у попередні періоди, відсутні підтверджені обсяги природного газу, що в силу умов договору розподілу газу, договорів постачання природного газу та положень чинного законодавства є достатніми підставами для припинення газопостачання на об'єктах позивача;

- суд не застосував до спірних правовідносин положення статті 19 Закону України "Про теплопостачання", розділ 7 глави VI Кодексу газорозподільних систем та Порядку пооб'єктного припинення (обмеження) газопостачання споживачам (крім населення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 № 1687;

- апеляційним судом не спростовано висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, не надано оцінки обставинам справи, зокрема виконанню позивачем вимог Порядку припинення газопостачання та наявності фактичних підстав для відновлення газопостачання;

- судом неправильно застосовано пункт 17 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, та пункт 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", який не стосується спірного періоду.

Підприємство у відзиві на касаційну скаргу посилається на те, що з урахуванням умов договорів, укладених з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", яке зобов'язалося здійснювати постачання позивачу природного газу, положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 будь-які спірні питання щодо обсягів постачання газу мають бути урегульовано виключно між сторонами цих договорів, а не з газорозподільною організацією якою є ПАТ "Харківгаз".

Підприємство свого представника в судове засідання не направило, хоча було повідомлено про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи наведене, те, що явка позивача не визнавалася судом обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначеного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заперечення на касаційну скаргу та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 01.01.2016 Підприємство надало ПАТ "Харківгаз" заявку-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) № 094203А1К1ST016 від 01.01.2016, персональний ЕІС-код як суб'єкта ринку природного газу - 56XQ00003A1K100A, на підставі якої став споживачем за Типовим договором розподілу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Типового договору розподілу природного газу, цей Типовий договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Згідно з пунктом 3.2 цього договору, за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

ПАТ "Харківгаз" надає послуги з розподілу природного газу, який ПАТ "Нафтогаз України" постачає позивачу на підставі укладених договорів постачання природного газу від 21.09.2016 № 2444/1617-ТЕ-32 та від 31.10.2016 № 2577/1617-БО-32.

За вказаними договорами ПАТ "Нафтогаз України" зобов'язалося здійснювати постачання природного газу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) у обсягах, визначених пунктами 2.1 цих договорів.

Відповідно до пункту 3.2 договорів постачання природного газу Підприємство подає ПАТ "Нафтогаз України" до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Обсяги постачання підтверджуються ПАТ "Нафтогаз України" шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць постачання (розрахунковий період) в установленому законодавством порядку.

29.12.2016 Підприємством отримано від ПАТ "Харківгаз" повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання № 36 у зв'язку з відсутністю у споживача (його постачальника) підтверджених обсягів природного газу (лімітів) на січень 2017 року. Позивачу було запропоновано у термін до 08-00 години 01.01.2017 самостійно відключити від газових мереж газоспоживання і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання розташоване у підрозділах Підприємства.

18.01.2017 працівниками Куп'янського територіального підрозділу ПАТ "Харківгаз" здійснено відключення підприємства позивача від систем газопостачання шляхом механічного роз'єднання на газопроводі, що подає газ на котли котельні "Курилівка-1" у с. Курилівка Куп'янського району Харківської області.

Підприємство вважає такі дії відповідача порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, що стало підставою для їх захисту у судовому порядку.

Порядок та процедура припинення газопостачання оператором газорозподільної системи споживачу передбачено Кодексом газорозподільних систем та Порядком пооб'єктового припинення (обмеження) газоспоживання споживачам, крім населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 № 1687 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Розділу 7 Глави VI Кодексу газорозподільних систем у разі якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на об'єкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1- 6 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, оператор ГРМ має надати повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку газопостачання може бути припинено (обмежено) споживачем або газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам.

Газодобувне, газорозподільне, газотранспортне підприємство з власної ініціативи у разі відсутності у споживача ліміту природного газу припиняє газопостачання згідно з умовами Договору на транспортування газу. В іншому разі припинення (обмеження) газопостачання здійснюється за дорученням постачальника на підставі укладеного з ним Договору.

Згідно з пунктом 6 Порядку споживач повинен бути повідомлений газодобувним, газорозподільним, газотранспортним підприємством, уповноваженим Міненерговугіллям на припинення (обмеження) газопостачання споживачам, про припинення (обмеження) газопостачання не менш як за три доби до дати, на яку воно заплановано. На підприємствах металургійної та хімічної промисловості такий строк не може бути менший ніж п'ять діб. З цією метою уповноважене підприємство надсилає споживачеві повідомлення (за встановленою Міненерговугіллям формою), в якому зазначаються підстави та строк (дата і час) припинення (обмеження) газопостачання, і водночас про це інформує відповідний місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, а також територіальні органи Держжитлокомунінспекції.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції зазначені положення законодавства не врахував і не встановив чи мав право відповідач ПАТ "Харківгаз" як оператор ГРМ саме на підставі укладеного між ним і Підприємством договору розподілу газу припинити газопостачання на котельню споживача з власної ініціативи з огляду на те, що такі дії можуть бути вчинені постачальником природного газу відповідно до договору на транспортування природного газу, а також за відповідним дорученням на припинення газопостачання на котельню споживача.

Крім того, судом не надано належної правової оцінки діям відповідача щодо дотримання порядку, строку і форми повідомлення Підприємства про припинення (обмеження) газопостачання, а також надіслання відповідної інформації місцевому органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, а також територіальному органу Держжитлокомунінспекції.

Відповідно до п. 1 Розділу 7 Глави VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об'єкт споживача з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема у випадках несвоєчасної та/або неповної оплати послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу; відсутності підтвердженого обсягу природного газу по об'єкту споживача та/або його постачальнику; подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов'язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання; несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ.

З матеріалів справи вбачається, що як під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, так і у касаційній скарзі зазначалося про наявність у позивача заборгованості з оплати послуг за договорами постачання природного газу та розподілу природного газу, внаслідок чого Підприємству не було підтверджено обсягу природного газу по об'єктам споживача на січень 2017 року.

Позивач зазначених обставин не заперечував, однак надав в обґрунтування своїх вимог спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 13.12.2016 № 3073, від 15.12.2016 № 3139, а також рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2016 у справі № 922/2874/16, яким розстрочено виконання рішення щодо стягнення заборгованості на користь ПАТ "Харківгаз" за договором від 01.01.2016 № 094203А1К1ST016 до 15.04.2017.

Натомість суд апеляційної інстанції лише обмежився посиланням на постійне проведення позивачем розрахунків за спожитий природний газ з ПАТ "Нафтогаз України", однак взагалі не надав оцінку поданим сторонами доказам та запереченням проти них, належним чином не з'ясував і в постанові не зазначив про вчинення позивачем дій з погашення відповідної заборгованості, а також не проаналізував договори постачання природного газу на предмет умов, за яких постачальник не подає номінацію планових обсягів постачання природного газу на відповідний період для потреб споживача та чи виконав позивач свої зобов'язання щодо надання постачальнику заявок на планові обсяги природного газу.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції належним чином не з'ясував обставини справи, не дав належної правової оцінки доводам позивача щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та запереченням інших учасників справи проти них, не спростував висновків суду першої інстанції, які були покладені в основу рішення про відмову у задоволенні позову, тому постанову цього суду не можна вважати законною і обґрунтованою.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32- 34, 43, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК; у редакції, чинній до 15.12.2017 на момент вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій), визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права.

Зокрема, за змістом рішення Європейським судом з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні цього ж суду у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позицію є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Зважаючи на викладене, а також відповідно до положень частини 4 статті 310 ГПК постанова Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 підлягає скасуванню як постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи те, що справа передається на новий розгляд у зв'язку з неповним з'ясуванням судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, Верховний Суд у складі колегії відмовляє у задоволенні клопотання ПАТ "Нафтогаз України" про передачу справи на розгляд палати/об'єднаної палати відповідно до частин 1, 2 статті 302 ГПК.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 у справі № 922/312/17 скасувати.

3. Справу № 922/312/17 передати на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий