ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2018м. ДніпроСправа № 904/1197/18
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудовська І.А. за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В.

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн Карго Партс", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Махиня Романа Сергійовича, м. Дніпро

про стягнення 18 488,69 грн.

Представники:

від позивача: Чумак А.А. довіреність № 177 від 29.12.2017 р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн Карго Партс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Махиня Романа Сергійовича (далі - відповідач) про стягнення 15 559,90 грн. - основного боргу, 1364,30 грн. - пені, 516,99 грн. - 12 % річних, 373,43 грн. - інфляційних, 674,07 грн. - процентів за користування коштами та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань щодо оплати поставленого товару по Договору № 11781-04/2017 від 09.08.2017 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2018 р. відкрито провадження у справі № 904/1197/18, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 19.04.2018 р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимог суду, викладених в ухвалі суду не виконав, письмовий відзив на позов не надав. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, доказом чого є поштове повідомлення (судова повістка) про вручення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області (а.с. 40).

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористалися своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.04.2018 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн Карго Партс" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Махиня Романом Сергійовичем (покупець) укладений Договір поставки № 11781-04/2017 (далі - Договір), за умов п. 1.1. якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах визначених цим Договором, поставляти покупцю визначені цим Договором запчастини та експлуатаційні матеріали (далі - товар), а також виконувати шиномонтажні послуги. Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, приймати товар та оплачувати його.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим Договором, термін на умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід'ємною частиною Договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. загальна сума Договору складає суму ціни товару, вказану в видаткових накладних протягом дії Договору.

Пунктом 2.3. Договору визначено, що товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтер мінування включно.

Згідно п. 2.4. Договору ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару.

В силу вимог п. 4.2. Договору покупець зобов'язаний прийняти товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з п.п. 2.3. даного Договору.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з поставки товару відповідачу та факт отримання останнім товару на загальну суму 22 059,90 грн. підтверджується наявними у матеріалах видатковими накладними (а.с. 26, 28, 30, 32).

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково, внаслідок чого у нього утворився борг перед позивачем зі сплати товару на суму 15 559,90 грн., що і є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На момент розгляду справи основний борг відповідача складає 15 559,90 грн., докази погашення якого в матеріалах справи відсутні, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що в разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення платежу.

На підставі п. 5.1. Договору позивачем нараховано відповідачу до сплати пеню в розмірі 1364,30 грн. (за період з 25.12.2017 р. - по 20.03.2018 р.)

Крім того, згідно п. 5.3. Договору на підставі ст. 625 ЦК України сторони домовились , що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржник, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

За неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, позивачем відповідно до п. 5.3. Договору нараховано за період з 25.12.2017 р. - по 20.03.2018 р. до сплати відповідачу: 12 % річних у розмірі 516,99 грн. та інфляційних у розмірі 373,43 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру пені, 12 % річних та інфляційних, суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування коштами у сумі 674,07 грн.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Аналогічна норма, що регулює період, за який стягуються відсотки, закріплена частиною 4 ст. 232 Господарського кодексу України.

Розмір процентів, які відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за користування чужими грошовими коштами договором не встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Перерахунок процентів за користування чужими грошовими коштами становить 674,07 грн. (за період з 25.12.2017 р. - по 20.03.2018 р.).

Таким чином, позивач має право на нарахування відповідачеві процентів за користування його грошовими коштами в розмірі облікової ставки НБУ.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру процентів за користування коштами, суд визнає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ч.1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі: 15 559,90 грн. - основного боргу, 1364,30 грн. - пені, 516,99 грн. - 12 % річних, 373,43 грн. - інфляційних, 674,07 грн. - процентів за користування коштами.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Махиня Романа Сергійовича (49000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн Карго Партс" (02222, м. Київ, вул. Закревського, 16; ) 15 559,90 грн. (п'ятнадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять грн. 90 коп.) - основного боргу, 1364,30 грн. (одна тисяча триста шістдесят чотири грн. 30 коп.) - пені, 516,99 грн. (п'ятсот шістнадцять грн. 99 коп.) - 12 % річних, 373,43 грн. (триста сімдесят три грн. 43 коп.) - інфляційних, 674,07 грн. (шістсот сімдесят чотири грн. 07 коп.) - процентів за користування коштами, 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) - судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК

України "24 " квітня 2018 р.