ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.04.2018р. Справа №905/387/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної

філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця",

м.Лиман Структурний підрозділ «Донецький Головний матеріально-технічний склад»,

м.Бахмут

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Приор Стил", м.Краматорськ

про стягнення заборгованості в сумі 717769,00 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 -по дов.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман, Структурний підрозділ «Донецький Головний матеріально-технічний склад», м.Бахмут, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Приор Стил", м.Краматорськ, про стягнення заборгованості в сумі 717769,00 грн., у тому числі основний борг в розмірі 452187,68 грн., інфляція в сумі 228436,71 грн. та три проценти річних в сумі 37144,61 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару за приймально-здавальними актами №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 18.03.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 28.02.2018р. відкрито провадження у справі №905/387/18, призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.

21.03.2018р. до суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман Структурний підрозділ «Донецький Головний матеріально-технічний склад» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м.Бахмут про витребування у відповідача оригіналів приймально-здавальних актів №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 18.03.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.03.2018р. задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман про витребування доказів, зобовязано відповідача надати суду для огляду оригінали приймально-здавальних актів №№1-6 від 18.03.2015р.

Відповідач у судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву, витребуваних судом документів не надав.

Згідно позовної заяви та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Приор Стил", зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за якою і здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Згідно з наявних в матеріалах справи поштових повідомлень ухвала про відкриття провадження по справі від 28.02.2018р. та ухвала про відкладення від 21.03.2018р. вручені уповноваженому представнику відповідача 30.03.2018р.

Відповідно до ст.120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

За таких обставин, враховуючи достатність зібраних по справі доказів, згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно із ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Погоджена дія двох або більше сторін є дво чи багатостороннім правочином.

Як вказує позивач, на підставі усного договору, за приймально-здавальними актами №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 18.03.2015р. ним було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 452187,68 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості з боку відповідача.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Однак, за твердженням позивача, відповідач всупереч вимогам законодавства грошові кошти за отриманий товар не сплатив, у звязку з чим позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 452187,68 грн.

Крім цього, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та предявлено до стягнення інфляцію в сумі 228436,71 грн. та три проценти річних в сумі 37144,61 грн. за період з 19.03.2015р. по 04.12.2017р.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до чинного законодавства права і обовязки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Статтею 9 цього Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведення облікові документи.

При цьому, частиною другою статті 9 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено,що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити, зокрема,- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції».

Аналогічні приписи містяться у п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого Міністерством юстиції України 05.06.1995р. за №168/704.

За вимогами статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Як встановлено, позивачем в підтвердження факту постачання продукції відповідача надано ксерокопії приймально-здавальних актів №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 18.03.2015р.

При дослідженні представлених позивачем до матеріалів справи копій приймально-здавальних актів №№1, 2, 3, 4, 5, 6 від 18.03.2015р. судом встановлено відсутність у вказаних актах відомостей щодо фактичного отримання товару боржником, а саме, будь-яких відомостей щодо особи одержувача товару з боку відповідача.

Інших документів із визначенням повноважної особи відповідача на отримання матеріальних цінностей від позивача матеріали справи не містять.

При цьому, суд зазначає, що засвідчення підписів печаткою юридичної особи не може замінити документи, які мають бути видані на підтвердження повноважень представника юридичної особи, зокрема довіреності, яка згідно ст.246 Цивільного кодексу України від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським суд України у Справі №916/4100/14 В, згідно якої належність підпису уповноваженій особі, є обов'язковою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов. Печатка лише слугує доказом дійсності підпису, проте не волевиявлення, та її наявність не визначає таких обов'язкових реквізитів, як посади і прізвища осіб. відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, і не замінює відповідного підпису.

Як вказувалось вище, 21.03.2018р. позивачем було заявлене клопотання, за змістом якого позивач не має можливості надати суду оригінали первісних документів через залишення останніх на непідконтрольній території України, у звязку з чим існує необхідність витребування судом у відповідача оригіналів приймально-здавальних актів №№1-6 від 18.03.2015р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.03.2018р. вищевказане клопотання Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман задоволено.

Проте, всупереч вимог ухвали суду, відповідачем оригінали приймально-здавальних актів №№1-6 від 18.03.2015р. суду не надано.

Відповідно до ч.6 ст.91 Господарського процесуального кодексу України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи відомостей щодо особи, підпис якої наявний на наданих позивачем копіях документів, за висновками суду, наявні в матеріалах справи приймально-здавальні акти №№1, 2, 3, 4, 5, 6 від 18.03.2015р. не можуть бути прийняті до уваги в якості належних, допустимих та достатніх письмових доказів передання позивачем товару відповідачу на суму 452187,68 грн.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Всупереч вказаних норм позивачем факт постачання товару відповідачу на суму 452187,68 грн. не доведений.

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, враховуючи недоведеність позивачем факту постачання товару відповідачу, недоведеним є й виникнення у останнього відповідного обовязку зі сплати вартості цього товару на суму 452187,68 грн.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи недоведеність позивачем виникнення у відповідача відповідного обовязку зі сплати вартості товару на суму 452187,68 грн., позов в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 452187,68 грн. підлягає залишенню без задоволення.

Виходячи з висновків суду про недоведеність з боку позивача факту порушення відповідачем своїх обовязків, тобто, за відсутністю доказів невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, які тягнуть за собою можливість застосування певного виду відповідальності, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляції в сумі 228436,71 грн. та трьох процентів річних в сумі 37144,61 грн. підлягають також залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 74, 76, 91, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Лиман Структурного підрозділу «Донецький Головний матеріально-технічний склад», м.Бахмут до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Приор Стил", м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 717769,00 грн., у тому числі основний борг в розмірі 452187,68 грн., інфляція в сумі 228436,71 грн. та три проценти річних в сумі 37144,61 грн.

В судовому засіданні 23.04.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 23.04.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина