УХВАЛА

19.04.2018Справа № 5020-1923/2011

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Чаплигіної А.А., розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у господарській справі № 5020-1923/2011

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради

про стягнення 32 908 852, 36 грн.

Представники:

від стягувача (позивач): Яковенко П.А.;

від боржника (відповідач): не з'явився.

від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 позов Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 31624565,55 грн (у тому числі 28959825,03 грн основної борг, 1000000,00 грн пеня, 1182202,44 грн - інфляційне відшкодування, 482538,08 грн 3% річних), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 54256,62грн. (відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

06.02.2012 на виконання рішення Господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 видано наказ.

30.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає у несвоєчасному винесенні постанови про відновлення виконавчого провадження № 52638076 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011;

- зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

За результати проведеного повторного автоматизованого розподілу скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у справі № 5020-1923/2011 передано на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 прийнято до розгляду скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011. Розгляд скарги призначено на 19.04.2018, зокрема повідомлено Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. про подання скарги, зобов'язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду письмові обґрунтовані пояснення з приводу викладених у скарзі обставин та належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 52638076.

У даному судовому засіданні представник позивача (стягувач) підтримав подану скаргу.

Представник відповідача (боржник) у судове засідання не з'явився.

Так, відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" № 50-06/323/1 від 28.03.2014, пересилання поштових відправлень на територію АРК та м. Севастополь тимчасово призупинене.

Відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 про призначення розгляду скарги у справі № 5020-1923/2011 була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України - Єдиному державному реєстрі судових рішень, www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Крім того, на офіційному сайті Господарського суду міста Києва в мережі інтернет було опубліковано повідомлення про призначення розгляду скарги у справі № 5020-1923/2011 на 19.04.2018.

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення боржника з розгляду скарги у справі № 5020-1923/2011, а отже останній вважається повідомленим про судове засідання, призначене на 19.04.2018, належним чином.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судове засідання не з'явився, через відділ автоматизованого документообігу суду подав відзив на позовну заяву разом з матеріалами виконавчого провадження № 52638076, в якому зазначає, що наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 № 5020-1923/2011 перебуває на виконанні у Відділі з 2012 року та згідно даних визначених у виконавчому документі, боржник знаходиться на території Автономної Республіки Крим, у зв'язку з чим державний виконавець фактично позбавлений можливості здійснити заходи щодо перевірки майнового стану боржника.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Обґрунтовуючи подану скаргу, позивач (стягувач) зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017, яка отримана державною виконавчою службою 22.01.2017, проте постанову про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 № 5020-1923/2011 винесено Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України лише 07.03.2018, тобто з порушенням строків встановлених ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", суд зазначає наступне.

Згідно ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами частин 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ст. 1291 Конституції України, згідно з якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 14.02.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№52638076 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

15.02.2017 державним виконавцем винесено постанову ВП №52638076 про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, відповідно до якої об'єднано виконавчі провадження ВП№52569485, ВП№52570737 та ВП№52638076 у зведене виконавче провадження ВП№53423618.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

05.09.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП№52638076 про повернення виконавчого документа стягувачу, якою було повернуто стягувачу (скаржнику) наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

У вказаній постанові державним виконавцем було зазначено, що відповідно до ч. 1 ст.4 Закону Украі?ни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовии? режим на тимчасово окупованіи? територіі? Украі?ни", на тимчасово окупованіи? територіи? на строк діі? цього Закону поширюється особливии? правовии? режим перетину меж тимчасово окупованоі? територіі?, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізаціі? інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону Украі?ни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовии? режим на тимчасово окупованіи? територіі? Украі?ни", правовии? режим тимчасово окупованоі? територіі? передбачає особливии? порядок забезпечення прав і свобод громадян Украі??ни, які проживають на тимчасово окупованіи? територіі?. Відповідно до ч. 5 ст.11 Закону Украі?ни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовии? режим на тимчасово окупованіи? територіі? Украі?ни", на тимчасово окупованіи? територіі? будь-якии? правочин щодо нерухомого маи?на, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинении? з порушенням вимог цього Закону, інших законів Украі?ни, вважається недіи?сним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з и?ого недіи??сністю.

Таким чином, здіи?снити заходи щодо перевірки маи?нового стану боржника на дании? час неможливо. Згідно відповіді Державноі? фіскальноі? служби Украі??ни боржник має відкриті розрахункові рахунки, на які державним виконавцем накладено арешт та виставлено платіжні вимоги. Кошти на рахунках боржника відсутні. Маи?но боржника та грошові кошти на які можливо звернути стягнення на підконтрольніи? територіі? Украі?ни не виявлено. Украі?нське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" не здіи?снює пересилання кореспонденціі? до/з АР Крим. Неможливість надсилання поштовоі? кореспонденціі? (постанови про відкриття виконавчого провадження, інших постанов) на адресу боржника, також унеможливлює проведення виконавчих.

З наведених підстав державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017 та повернуто скаржнику (стягувачу) виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

25.09.2017 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулася до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник (стягувач) просив суд: 1) визнати незаконними дії (бездіяльність) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011; 2) визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011; 3) зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011 задоволено частково. Визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2018 Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 19.01.2018 № 31/13-151 про направлення виконавчого документа до виконання, в якій стягувач просить вжити заходи примусового характеру відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» для повного фактичного виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011, в додатках до якої долучено відповідний наказ суду, яка отримана Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 22.01.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, державний виконавець зобов'язаний відновити виконавче провадження за власною постановою у строки та порядку, встановленими ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (у випадку визнання недійсною судом постанови про повернення виконавчого документу стягувачу).

Так, 07.03.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 52638076 відповідно до якої відновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 якою визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017 отримана державною виконавчою службою 29.12.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

При цьому, Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" зверталася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою від 19.01.2018 № 31/13-151 про виконання виконавчого документа, яка отримана Відділом 22.01.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», суд відзначає, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення, яким постанову про повернення виконавчого документа стягувачу визнано судом незаконною зобов'язаний був відновити виконавче провадження, проте відповідна постанова про відновлення виконавчого провадження винесена старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. лише 07.03.2018, тобто з порушенням строків визначених ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Тож, державним виконавцем не вчинено дій щодо відновлення виконавчого провадження ВП№52638076 у порядку та строки, встановлені ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо несвоєчасного винесення постанови про відновлення виконавчого провадження № 52638076 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 є неправомірною.

Щодо вимоги (позивача) стягувача зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як вбачається з матеріалів справи, 17.04.2018 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.М., винесено постанову про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, відповідно до якої на виконанні перебуває декілька виконавчих проваджень відносно одного боржника, у зв'язку з чим державним виконавцем постановлено об'єднати виконавчі провадження № 52634912, № 52638076 у зведене виконавче провадження № 56208884.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Частиною 1-2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», ввиконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно (ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, у матеріалах справи наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (Комунальне підприємство "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради), сформована старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.М., відповідно до якої нерухоме майно боржника перебуває у обтяженні.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, враховуючи наведені вище приписи чинного законодавства України, приймаючи до уваги передбачені законом заходи та встановлені строки з примусового виконання виконавчих документів, суд приходить до висновку, що наразі вимоги скаржника про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити всі заходи для фактичного повного виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 є передчасними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в частині вимоги про зобов'язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

Суд зазначає, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

З урахуванням наведеного, суд вважає скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України такою, що підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 234, 235, ст.ст. 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, ?

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

2. Визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо несвоєчасного винесення постанови про відновлення виконавчого провадження № 52638076 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

3. В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 23.04.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, протягом десяти днів з дня її проголошення, з урахуванням вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Щербаков С.О.