ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018р. справа № 905/2435/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар ОСОБА_4

від позивача: не зявився
від відповідача:не зявився
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від17.01.2018 року (повний текст складено та підписано 19.01.2018р. у м. Харкові)
по справі№905/2435/17 (суддя Кротінова О.В.).
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина», смт. Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області
до відповідачаПриватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область
простягнення заборгованості у розмірі 619511,84 грн., пені у розмірі 15 886,17 грн., 3% річних у розмірі 3264,29 грн.

В С Т А Н О В И В:

13.10.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина», смт. Ладан, Прилуцького району, Чернігівської області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 619 511,84 грн., пені у розмірі 15 886,17 грн. та 3% річних у розмірі 3 264,29 грн. (а.с. 3-6).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання із відповідачем типового договору №089ЛО/169 від 23.06.2015р. на поставку автоцистерни пожежної АЦ-7,0-40(5401Н2)-155.01, невиконання останнім за ним своїх грошових зобовязань щодо повної оплати поставленого йому товару, направлення претензії із визначенням суми боргу на підставі п.7 специфікації до договору (з урахуванням зміни курсу долара США до гривні), на яку не отримано відповідь, зобовязання за станом на дату подання позову не виконано, відповідно до умов договору борг становить суму 619 511,84грн. станом на 13.10.2017р. (з урахуванням зміни курсу долара США до гривні). Дане зумовило звернення до суду із зазначеним позовом. Одночасно з посиланням на ст.ст.610, 611, 612 Цивільного кодексу України та п.7.2 договору, позивач просив суд за період з 16.05.2017р. по 13.10.2017р. стягнути з відповідача пеню у розмірі 15 886,17грн., а також, за той же період, керуючись ст.625 Цивільного кодексу України - 3% річних у загальному розмірі 3 264,29грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.01.2018р. у справі №905/2435/17 позовні вимоги задоволенні частково (а.с. 125-130).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» 582 840,34 грн. основного боргу, 3 264, 29 грн. 3% річних, 7763, 15 грн. пені, а також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 8908,02 грн.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Суд, встановивши, що обов»язок передачі продавцем товару був виконаний у відповідності до ст. 664 ЦК України та умов договору № 089ЛО/169 від 23.06.2015р., а також те, що сторони за умовами договору поставки погодили вартість товару у залежності від курсу валюти на дату оплати, дійшов висновку про часткове задоволення вимог щодо стягнення суми боргу у розмірі 582 840,34 грн., оскільки позивачем всупереч умов договору та специфікації проведений розрахунок курсової різниці за офіційним курсом долару до гривні на дату звернення до суду.

За висновком суду першої інстанції, проведення платежів у гривні з урахування зміни іноземної валюти по курсу Національного Банку України, не передбачає будь яких передумов, оплата з врахуванням корегування повинна бути проведена на дату її здійснення.

Що стосується 3% річних, судом першої інстанції зроблено висновок, що наданий позивачем розрахунок відповідає обставинам справи, є арифметично вірним, а тому в цій частині позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Позовні вимоги щодо стягнення пені судом були задоволені частково, виходячи з того, що умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені у разі прострочення більше ніж 30 календарних днів, а застосування відповідальності за період з 16.05.2017р. по 25.05.2017р. на суму 2 159 586,21 грн. суперечить п.7.2., оскільки прострочення складає менше ніж 30 календарних днів.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область не погодився із прийнятим судовим рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з»ясування всіх обставин справи, належної оцінки доводів відповідача (а.с. 142-146).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги той факт, що спірне обладнання було поставлене 01.03.2017р., з посиланням на будь-яку іншу дату відмінну від вказаної у товаротранспортної та видаткової накладної позивача.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно товарно-транспортної накладної №73/03 пунктом відвантаження автоцистерни пожежної АЦ-7,0-40(5400Н2)-155.01 є смт. Ладан Чернігівської області, пунктом призначення м. Маріуполь, та відстань між назначеними пунктами 700 км, відповідно автоцистерна пожежна не могла прибути згідно товаротранспортної накладної 01.03.2017р.

Фактично автоцистерна пожежна прибула до м. Маріуполь 03.03.2017р., отже граничним строком оплати залишку вартості обладнання у розмірі 70% слід вважати 17.03.2017р.

Скаржник зазначає про те, що в процесі експлуатації останнім були виявлені скриті недоліки, внаслідок чого оплата була здійснена частково. Згідно актів виконаних робіт, відповідно до яких були усунені скриті недоліки, оплату залишку вартості обладнання у розмірі 128 598,94 грн. було призупинено та підстави для її стягнення відсутні.

Апелянт не погоджується з корегуванням ціни до курсу іноземної валюти, оскільки постачальником не надано корегувальний рахунок, корегувальну накладну та розрахунок-коригування до податкової накладної.

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, сформовано наступний склад колегії: головуючий суддя Татенко В.М., Стойка О.В., Марченко О.А.

Згідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, у звязку зі звільненням головуючого судді Татенко В.М у відставку, сформовано наступний склад колегії: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Попков Д.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.03.2018 року справу №905/2435/17 було призначено до розгляду на 17.04.2018 року о 10:15 год.

13.03.2018р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив від ТОВ «ПК Пожмашина», в якому останній зауважує, що висновки в рішенні господарського суду відповідають обставинам справи, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ПрАТ «МК «Азовсталь» та скасування прийнятого у справі рішення (а.с.179-183).

Позивач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідно до вимог ст.ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося внаслідок неявки у судове засідання учасників справи, було складено протокол судового засідання.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, керуючись ч.12 ст. 270 ГПК України, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» () є юридичною особою, що підтверджується Витягом з ЄДР (а.с. 35-39).

Відповідач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» () є юридичною особою, що підтверджується Витягом з ЄДР та Статутом в новій редакції ( а.с. 42-45, 151-173).

23.06.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Пожмашина» (Постачальник) було укладено типовий договір №089ЛО/169, відповідно до п. 1.1. постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених чинним договором (а.с. 11-16).

Кількість та найменування обладнання зазначаються у специфікаціях до цього договору, що є його невідємною частиною (п.2.1 договору).

Згідно до п. 3.2. постачальник зобовязується поставити обладнання на умовах поставки, вказаних у специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами «Інкотермс» в редакції 2010 року.

Відповідно до п.3.6 договору право власності на обладнання та ризик випадкового знищення або пошкодження обладнання переходить від постачальника до покупця з дати поставки обладнання.

За умовами п.4.1 договору постачання обладнання здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, зазначені у специфікаціях та включають усі податки, збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упакування, маркування і інші витрати постачальника повязані з поставкою обладнання.

Ціна на обладнання може бути змінена тільки за взаємним погодженням сторін шляхом внесення змін до цього договору. Зміна ціни після оплати обладнання не дозволяється (п.4.2 договору).

Пунктом 4.3 договору визначено загальну суму договору як сумарну вартість обладнання, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій.

Згідно до п. 5.2. сплата за поставлене обладнання буде здійснюватися протягом строку, який вказаний у специфікації, якій обчислюється з моменту поставки обладнання та наданням документів, вказаних в п. 6.3 даного договору.

Строком дії договору відповідно до додаткової угоди №3 від 01.07.2016р. до 31.05.2017р., цією ж угодою до договору внесені зміни до специфікації №1 від 26.03.2016р. у частині визначення графіку поставки та встановлено 120 днів з моменту попередньої оплати (а.с. 19).

Матеріали справи містять копію зазначеного типового договору №089/169 від 23.06.2015р., який укладений відповідно до чинного законодавства, скріплений печатками підприємств та підписаний обома сторонами.

Згідно до Специфікації №1 від 23.06.2015р. до договору постачальник передає, а покупець приймає та оплачує автоцистерну пожежну АЦ-7,0-40(5401Н2)-155.01, 2015 року випуску, ГОСТ 12.2.037-78, ДСТУ-П-7291:2012р., у кількості 1 шт., загальною вартістю 3 084 694,58 грн., з урахуванням податку на додану вартість, графік поставки 29.03.2016р., виробник обладнання - Товариство з обмеженою відповідальністю Промислова компанія Пожмашина, обладнання постачається автомобільним транспортом на умовах поставки DDP склад покупця, вимог до комплектації, тари та упакуванню немає, маркуванням є бірка з вказанням найменування обладнання у відповідності з ГОСТом (а.с. 17).

Пунктами 5-7 специфікації сторони погодили такі умови оплати: 30%- передоплата, 70% - протягом 75-ти календарних днів від дати поставки. Перерахунку підлягає лише 70% вартості обладнання, у порядку, передбаченому п.7 даної специфікації; ціна обладнання у гривнях розрахована на підставі еквіваленту вартості обладнання у доларах США за офіційним курсом НБУ, який на 08.07.2015р. становить 21,700382 гривень за 1 долар США; у разі зміни Національним банком України на 00:00 дати оплати 70% вартості обладнання офіційного курсу долара США до гривні, по відношенню до курсу, приведеному у п.6 специфікації №1 від 23.06.2015р. до договору №089ЛО/169 від 23.06.2015р., ціна та вартість обладнання підлягає пропорційній зміні. Така зміна буде відбуватись автоматично та не вимагає додаткового погодження сторонами. У даному випадку пропорційно змінюються суми, які підлягають оплаті покупцем та загальна сума договору у гривні, а також вартість обладнання у гривні.

У разі зазначеної зміни курсу постачальник при виставленні корегуючого рахунку самостійно проводить перерахунок вартості обладнання та сум, які підлягають оплаті на дату оплати наступним чином: Ц2= (0,7хЦ1хК2)/К1, де Ц2 сума, що підлягає оплаті, Ц1 сума платежу у гривні, зазначена у п.1 специфікації до договору, К2 офіційний курс долара США до гривні, встановлений НБУ на 00:00 дати оплати, К1 офіційний курс долара США до гривні, який становить 21,700382 гривень за 1 долар США за станом на 08.07.2015р. Постачальник зобовязаний надати коригуючий рахунок, корегуючи видаткову накладну та розрахунок-корегування до податкової накладної.

На виконання умов договору відповідачем 14.07.2016р. проведено платіж у розмірі 925 408,38 грн., з призначенням платежу (мовою оригіналу): предоплата за автоцистерна АЦ-7.0-40(5401Н2)-155.01 по договору 089ЛО/169 від 23.06.2015р. в том числі НДС, про що свідчить відповідна виписка по рахунку за 14.07.2016р. (а.с. 24).

Згідно перелічених документів автомобільним транспортом позивача, пункт навантаження с.м.т.Ладан, у м.Маріуполь, одержувач відповідач, здійснено перевезення автоцистерни пожежної АЦ-7,0-40(5401Н2)-155.01, 2015 року випуску, ГОСТ 12.2.037-78, ДСТУ-П-7291:2012р., у кількості 1 шт., загальною вартість 3 084 694,58грн., що підтверджено видатковою накладною №УП-01483 на суму 3 084 694,58грн. та товарно-транспортною накладною №37/03, із визначенням дати 01.03.2017р. (а.с.20,23).

Дане обладнання отримано відповідачем, про що свідчить відповідна відмітка на первинному документі, а саме підпис представника останнього скріплений штампом підприємства Відділ обладнання м.Маріуполь.

Аналогічна відмітка міститься і на товарно-транспортному документі у графі Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача).

Повноваження особи на отримання від позивача товарно-матеріальних цінностей на підставі договору №089ЛО/169 від 23.06.2015р. підтверджено довіреністю №0296 від 24.02.2017р.(а.с.21).

Пунктом 10 Специфікації №1 передбачено, що датою поставки є дата, зазначена у товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній з відміткою Покупця про отримання обладнання (а.с.18).

Як слідує з представлених позивачем документів, датою зазначеною у товаротранспортній накладній та видатковій накладній, з відміткою Покупця про отримання обладнання, є 01.03.2017р., визначення інших дат дані документи не містять.

Одночасно копія видаткової накладної №УП-01483, наданої відповідачем, містить штамп 10 служба безпеки ПАТ МК Азовсталь із датою 03.03.2017р., з огляду на що останній вважає дійсною датою поставки обладнання саме цю дату.

Далі на виконання умов договору відповідачем 26.05.2017р. проведено платіж у розмірі 2 030 757,26 грн., з призначенням платежу (мовою оригіналу): оплата за основные средства (автоцистерна) согл. сч. УП-01483 от 01.03.2017р. в том числе НДС, про що свідчить відповідна виписка по рахунку за 26.05.2017р. (а.с. 25).

В матеріалах справи міститься претензія №356 від 28.04.17р., яка згідно до опису вкладення у цінний лист, була направлена на адресу ПРАТ «МК Азовсталь», в якій ТОВ «ПК «Пожмашина» вимагає сплатити 546 543,23 грн. частину неоплаченої вартості обладнання з урахуванням курсової різниці, 16 175, 02 грн. пені за прострочення оплати з 16 травня 2017 року по 28 липня 2017 року; 3 323,63 грн. 3% річних за період з 16 травня 2017 року по 28 липня 2017 року, разом складає 619 511, 84 грн. (а.с.28-30).

Проте, відповідач не виконав свого зобовязання щодо здійснення оплати за отриманий товар, на претензію не відповів, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою типовій договір №089ЛО/169 від 23.06.2015р. є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В апеляційній скарзі, апелянт звертає увагу судової колегії на те, що датою, коли було отримано обладнання є 03.03.2017 року, а не 01.03.2017 року, як було зазначено позивачем та встановлено в рішенні суду першої інстанції.

Відповідачем була надана копія екземпляру видаткової накладної №УП-01483, згідно штампу служби безпеки на екземплярі якої, автоцистерна пожежна АЦ-7,0-40 прибула до м. Маріуполь 03.03.2017р. (а.с.89).

Дата зазначена у товаротранспортній накладній та видатковій накладній, з відміткою покупця про отримання обладнання, є 01.03.2017р.

Згідно до п.10 специфікації №1 до договору №089ЛО/169 від 23.06.2015р. визначено, що датою поставки є дата, яка вказана у товаротранспортній та/або видатковій накладній з відміткою покупця про її отримання.

Будь-яких інших дат на видатковій та товаротранспортній накладних, які є в матеріалах справи, не міститься, окрім 01.03.2017р.

Проте, з твердженням апелянта, що саме дата 03.03.2017р. є датою поставки обладнання, погодитись не можна, оскільки інших дат ніж 01.01.2017р. на обох примірниках товаротранспортної та видаткової накладних не міститься.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду щодо встановлення саме дати 01.03.2017р. з огляду на наступне.

Згідно дати, зазначеної у видатковій накладній №УП-01483 та товарно-транспортній накладній №37/03 (01.03.2017р.), датою відліку строку, протягом якого зобовязання мало бути виконано є наступна за нею дата - 02.03.2017р.

Виходячи з встановленого строку належного виконання грошового зобовязання з остаточної оплати поставленого товару та фактичної дати його поставки, відповідач повинен був розрахуватись за отримане обладнання не пізніше 15.05.2017р.

Відповідач, посилається на п.7.5 договору та зазначає про відсутність підстав для стягнення залишку вартості поставленого обладнання, оскільки під час експлуатації автоцистерни пожежної виявлено скриті недоліки, які усунуті відповідачем лише 13.10.2017р. та 09.11.2017р.

Пункт 7.5 договору встановлює, що у разі порушення строків виконання постачальником вимог покупця про усунення виявлених недоліків (дефектів) обладнання, про до поставку, доукомплектування, заміну обладнання, про повернення покупцю усіх понесених ним витрат та збитків, повязаних з поставкою обладнання неналежної якості (у т.ч витрат зі зберігання, транспортування, утилізації всього або частини обладнання, усунення недоліків, оплаті послуг незалежної експертної оцінки), постачальник сплачує неустойку у розмірі 0.3% від вартості неякісного обладнання (невідшкодованих покупцю витрат, збитків) за кожен день прострочення.

До виконання постачальником зазначених вимог покупець вправі відмовитись від подальшого приймання та оплати обладнання, а також вимагати повернення раніше сплачених за обладнання сум, які постачальник зобовязаний повернути протягом трьох робочих днів з моменту отримання повідомлення покупця, яке вважається отриманим постачальником зі спливом трьох робочих днів з моменту його відправлення покупцем на адресу постачальника, указаному у цьому договорі.

Відповідачем представлено акти виконаних робіт від 13.10.2017р. та від 09.11.2017р., у яких зафіксовано проведення гарантійного ремонту (а.с. 87-88).

Проте, акт приймання-передачі автоцистерни пожежної АЦ-7,0-40(5401Н2)-155.01, 2015 року випуску, ГОСТ 12.2.037-78, ДСТУ-П-7291:2012р. у кількості 1 шт. згідно договору №089ЛО/169 від 23.06.2015р., підписаний та скріплений печатками з обох сторін, свідчить про прийняття обладнання без зауважень щодо його технічного стану, комплектності та якості (а.с.22).

В матеріалах справи відсутні докази щодо реалізації відповідачем права, наданого приведеним пунктом договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав утримання грошових коштів, оскільки акти підписані та скріплені печатками обох сторін, що свідчить про прийняття товару без зауважень.

Як було зазначено вище, під час експлуатації поставленого обладнання, були виявлені скриті недоліки. З огляду на це, апелянт зазначає, що оплата залишкової вартості обладнання 70% в розмірі 2 159 286,20 грн., через виявлені недоліки була здійснена частково у розмірі 2 030 757,26 грн., а отже скаржник робить висновок про те, що підстав для нарахування курсової різниці не вбачається, оскільки 70% оплата вартості здійснена не була.

Суд апеляційної інстанції відхиляє твердження апелянта, оскільки сторонами погоджено, що у випадку зміни Національним Банком України, на 00:00 дату сплати 70% вартості обладнання, офіційного курсу долару США по відношенню до гривні ціна та вартість обладнання підлягають пропорційній зміні.

Часткова сплата залишкової вартості обладнання 70% що складала 2 159 286,20 грн, була сплачена відповідачем частково у розмірі 2 030 757, 26 грн., отже коригування позивачем на дату сплати 26.05.2017р. є цілком обґрунтованим згідно погоджених умов договору.

Специфікацією №1 до договору №089ЛО/169 від 23.06.2015р. визначено ціну обладнання у гривнях на підставі еквіваленту його вартості у доларах США за офіційним курсом НБУ, який на 08.07.2015р. становить 21,700382 гривень за 1 долар США.

Згідно до п.п. 6,7, вказаної специфікації ціна за обладнання розрахована на основі еквівалента вартості обладнання в доларах США по офіційному курсу НБУ, що на 08.07.2015р. становить 21,700382 грн. на 1 долар США, та у випадку зміни курсу на дату оплати 70% вартості обладнання, ціна та вартість обладнання підлягає пропорційній зміні.

В розрахунку позивача заявлена сума стягнення заборгованості з урахуванням зміни курсової різниці розрахована на дату звернення до суду 13.10.2017р., що суд вважав невірним та з чим колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов»язаннями, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як випливає з п.п.6, 7 Специфікації №1 від 23.06.2015р., останній встановлює вирахування ціни обладнання у гривнях в еквіваленті вартості обладнання у доларах США суми та повязує з визначенням її на 08.07.2015р. за курсом 21,700382грн. за 1 долар США, та подальше коригування на дату оплати 70% вартості обладнання.

Зі змісту приведеної умови слідує встановлення обовязку відповідача провести розрахунок, з урахуванням курсової різниці, яка становитиме з 08.07.2015р. на фактичну дату оплати рахунку.

Такий обовязок відповідача розрахуватись, з урахуванням курсової різниці, не повязано з іншою подією, ніж дата платежу, а відтак, не вбачається підстав попереднього повідомлення про потребу у здійсненні цих дій або висунення позивачем вимоги чи складання актів/рахунків корегування.

Частина 2 п.7 означеної вище Специфікації до договору визначає, що Постачальник зобовязаний надати корегуючий рахунок, корегуючи видаткову накладну та розрахунок-корегування до податкової накладної. Разом з цим, у контексті узгоджених сторонами умов оплати товару, це є відображенням факту зазначеного вище розрахунку.

Так, оскільки проведення платежів у гривні, з урахуванням зміни іноземної валюти по курсу Національного Банку України, не передбачає будь-яких передумов, за висновками суду, оплата, з врахуванням корегування, повинна бути проведена у дату її здійснення, отже, складання актів/рахунків корегування, як і їх направлення на адресу відповідача, та наступне схвалення, не зумовлюють настання вищезазначеного обовязку.

Оскільки часткова сплата 70% вартості обладнання у розмірі 2 030 757, 26грн., була проведена 26.05.2017р., то з урахуванням зміни курсу на дату сплати, відповідач мав провести розрахунок за поставлений товар у розмірі 2 613 597,60 грн.

Розрахунок здійснюється за наступною формулою, беручи до уваги курс долару США по відношенню до гривні на 00:00 год. дати сплати 26.05.2017р., який у 00:00 год. дорівнює встановленому на 25.05.2017р.: (0,7 х 3 084 694, 58 грн. х 26,266118 грн.) / 21, 700382 грн. = 2 613 597,60 грн.

З урахуванням часткових оплат позивачем у розмірі 925 408 грн.; 2 030 757, 26 грн., основна сума заборгованості з урахуванням курсової різниці складає 582 840, 33 грн.

Судом було встановлено, що виписка по рахунку за 26.05.2017р. свідчить про здійснення відповідачем оплати за основні засоби (автоцистерна) згідно рахунку УП-01483 від 01.03.2017р.

В судовому рішенні було встановлено, що учасниками процесу рахунку УП-01483 від 01.03.2017р. суду не представлено.

Судом першої інстанції взяті до уваги фактичні обставини справи, номер та дату документа, на якій міститься посилання, відсутність доказів наявності інших правовідносин між сторонами щодо постачання обладнання автоцистерни, керуючись ст.86 ГПК України, судом прийняті пояснення позивача, та проведену 26.05.2017р. оплату фактично на підставі видаткової накладної №УП-01483 від 01.03.2017р., тобто, як на виконання п.5 Специфікації до договору в частині остаточного розрахунку за спірними зобовязаннями, без посилань на іншу дату.

Отже, іншої дати відповідно до якої може коригуватися ціна за обладнання, окрім дати сплати, немає.

За розрахунком позивача на підставі ст.625 Цивільного кодексу України загальна сума 3% річних за прострочення основного зобовязання становить 3 264,29грн. (нарахування здійснено за період з 16.05.2017р. по 25.05.2017р. на суму 2 159 286,21грн. (70% вартості обладнання за курсом долара США станом на 08.07.2015р.) та за період з 26.05.2017р. по 13.10.2017р. на суму 128 528,95грн. (не оплачена частина вартості обладнання з 26.05.2017р.).

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок, який міститься в матеріалах справи, погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо вірно зазначеної позивачем бази обрахування, яка зазначена в п. 7.2. договору.

Також встановлено, що до здійснення часткових оплат всього сума складала 3 084 694, 58 грн., 30% передоплата за обладнання була здійснена 14.07.2016р. у розмірі 925 408 грн., залишок складав 2 159 286,21 грн. що є грошовим вираженням 70% від вартості обладнання, наступна оплата була 26.05.2017р. в розмірі 2 030 757,26 грн., 128 528,95грн. різниця між фактично сплаченою 26.05.2017р. відповідачем сумою (2 030 757,26грн.) та 70% від вартості обладнання за станом на 08.07.2015р. (2 159 286,21грн.).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 7.2 Договору, який передбачає, що у разі порушення більш ніж 30 календарних днів терміну оплати обладнання покупець сплачує пеню у розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у відповідний період.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком господарського суду щодо невірно зазначеної позивачем бази для обрахування за період з 16.05.2017р. по 25.05.2017р. на суму 2 159 286,21 грн., тому що у цей час не мало місце прострочення, оскільки він становить менше ніж 30 календарних днів терміну оплати.

Перевіривши розрахунок, який було зроблено місцевим господарським судом за допомогою інформаційно-пошукової системи «ЛІГА», суд апеляційної інстанції зазначає, що він є арифметично вірним та погоджується з його частковим задоволенням.

Щодо основного боргу у розмірі 128 528,95грн., нарахування пені здійснюється за період з 16.05.2017р. по 13.10.2017р., тут має місце прострочення понад 30 календарних днів строку оплати, дотримуючись меж заявлених позовних вимог, розмір пені, що підлягає стягненню становить 7 763,15 грн. із застосуванням 0,04% від суми заборгованості, оскільки розмір подвійної облікової ставки Національного банку України перевищує 0,04% від суми заборгованості, яка була встановлена договором.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і обєктивно зясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 17.01.2018р. у справі №905/2435/17 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 17.01.2018 року у справі №905/2435/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 17.01.2018 року у справі №905/2435/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Донецький апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 17.04.2018 року.

Головуючий О.О. Радіонова

Судді І.В. Зубченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим:1 у справу; 1позивачу;1 відповідачу; 1ДАГС;1ГС Донецької обл.