ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.2018 р. Справа № 914/4003/15

За скаргою: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
про:визнання неправомірним та зобовязання скасувати повідомлення №55813783/20.1/10 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, винесене 15.02.2018р. головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, зобовязання повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 25.10.2016р. №914/4003/15
у справі:№ 914/4003/15
за позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Львів
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», м. Львів
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимого на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз», м. Вінниця Публічного акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз», м. Івано-Франківськ
про:стягнення 213796598,40 грн.
Головуючий суддя Крупник Р.В. Судді Рим Т.Я., Фартушок Т.Б. Секретар Палюх Г.І.
Представники сторін:
від скаржника:ОСОБА_1 представник (довіреність №14-75 від 14.04.2017р.)
від відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність №27 від 14.03.2018р.)
від органу ДВС:ОСОБА_3 представник (довіреність №3814/20.3-03 від 29.12.2017р.)
від третьої особи-1:ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 29.12.2017р.)
від третіх осіб-2, -3:не зявилися
ВСТАНОВИВ:

12.03.2018р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у справі №914/4003/15 на рішення та дії органу ДВС.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.03.2018р. (колегія суддів у складі головуючого судді Пазичева В.М., суддів Бортник О.Ю., Фартушка Т.Б.) скаргу прийнято до розгляду, який призначено на 16.03.2018р.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Бортник О.Б., 15.03.2018р. проведено повторний автоматизований розподіл справи №914/4003/15, внаслідок якого суддю Бортник О.Ю. замінено суддею Манюком П.Т. У звязку з перебуванням судді Манюка П.Т. у відрядженні, 16.03.2018р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого суддю Манюка П.Т. замінено суддею Римом Т.Я.

Ухвалою Господарського суду Львівською області від 16.03.2018р. (головуючий суддя Пазичев В.М., судді Рим Т.Я., Фартушок Т.Б.) відкладено розгляд скарги на 23.03.2018р. на 10 год. 00 хв.

Зважаючи на тимчасову непрацездатність головуючого судді Пазичева В.М., 23.03.2018р. на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Львівської області проведено повторний автоматизований розподіл справи №914/4003/15, за результатами якого суддю Пазичева В.М. замінено суддею Крупником Р.В.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.03.2018р. у складі головуючого судді Крупника Р.В., суддів Рима Т.Я., Фартушка Т.Б. скаргу прийнято до розгляду, який призначено на 02.04.2018р. на 11 год. 30 хв.

Представник скаржника в судове засідання зявився, просив скаргу задоволити повністю. Подану скаргу представник обґрунтовує тим, що 25.10.2016р. Господарським судом Львівської області на виконання рішення від 11.05.2016р. у справі №914/4003/15 видано відповідний наказ, який 26.12.2017р. скаржником предявлено для примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України. 23.02.2018р. на адресу скаржника надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.02.2018р., винесене з тієї підстави, що предявлений виконавчий документ не відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не містить прізвища, імя, по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист. Скаржник вважає, що повідомлення є незаконним, оскільки положення п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» стосуються саме органу або посадової особи, які наділені повноваженнями на видачу виконавчих документів, натомість в силу приписів ст. 327 ГПК України накази видаються саме судом, а не суддею та підписуються останнім. Оскільки виконавчий документ відповідав вимогам закону, скаржник просить скаргу задоволити повністю.

Представник органу ДВС в судове засідання зявився, в судовому засіданні зазначив, що оскаржуване повідомлення винесене у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Представник відповідача (боржника) в судове засідання зявився, просив суд у задоволенні скарги відмовити, так як повідомлення винесене державним виконавцем у відповідності до закону.

Представник третьої особи-1 в судове засідання зявився, при вирішенні скарги поклався на думку суду.

Третя оособа-2, -3 явки повноважних представників в судове засідання не забезпечили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.05.2016р. у справі №914/4003/15 стягнуто з ПАТ «ДТЕК» Західенерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 21767791,05 грн. інфляційних втрат, 9877111,01 грн. пені, 737233,13 грн. 3% річних, 7% штрафу в розмірі 3602572,25 грн. та 35687,49 грн. судового збору.

Зазначене рішення суду було залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2016р. та постановою ВГС України від 30.01.2017р.

25.10.2016р. Господарським судом Львівської області на примусове виконання рішення видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.11.2016р. у справі №914/4003/15 (залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р.) розстрочено виконання рішення рівними частинами на 2 місяці щомісячно з дня набрання законної сили ухвалою про розстрочку виконання рішення у таких розмірах: до 02.12.2016р. 18010197,46 грн., до 02.01.2017р. 18010197,47 грн.

26.12.2017р. ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2017р. №14/5-4262В, до якої долучило наказ Господарського суду Львівської області від 25.10.2016р. у справі №914/4003/15, платіжне доручення про сплату авансового внеску та копію довіреності на право підписання заяви.

Як встановлено судом, 23.02.2018р. на адресу скаржника надійшло повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.02.2018р. №55813783/20.1/10, винесене головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Зі змісту повідомлення вбачається, що таке винесене у звязку з невідповідністю предявленого виконавчого документу наказу Господарського суду Львівської області від 25.10.2016р. у справі №914/4003/15 вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, не зазначенням прізвища, імя, по батькові посадової особи, що видала виконавчий лист.

Встановивши наведені обставини справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Так, п. «а» ч. 1 ст. 341 ГПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване повідомлення одержано скаржником 23.02.2018р., а скарга направлена до суду 03.03.2018р., тобто протягом десяти днів з дня, коли скаржнику стало відомо про його винесення.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 4 Закону (в редакції від 02.06.2016р., яка діяла на момент видачі наказу) визначено, що у виконавчому документі зазначаються назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обовязковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобовязаний мати таку печатку.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 11.05.2016р. у справі №914/4003/15 виданий 25.10.2016р. саме Господарським судом Львівської області, підписаний уповноваженою посадовою особою суддею Господарського суду Львівської області із зазначенням його прізвища та ініціалів, а саме ОСОБА_5 та скріплений гербовою печаткою Господарського суду Львівської області. Тобто, видача та підписання наказу суддею із зазначенням його прізвища та ініціалів відбулися у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, котра діяла на момент винесення наказу.

Із врахуванням наведеного суд вважає, що винесення головним державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.02.2018р. №55813783/20.1/10 з посиланням на невідповідність виконавчого документу вимогам п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, зокрема, відсутності у наказі повного імя та по батькові посадової особи, яка його видала відбулося всупереч нормам Закону, зокрема положенням його частини 3 статті 4 в котрій передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів.

Крім цього, оскаржуване повідомлення суперечить наступним положенням законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Крім цього, згідно ст. 2 Закону, до основних засад виконавчого провадження належить верховенство права та обов'язковість виконання рішень.

У своїй практиці, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (п.43 Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р.).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що надзвичайний формалізм державного виконавця Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо тлумачення положень п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону має наслідком порушення ним згаданих вище основних засад виконавчого провадження та створює умови за котрих право стягувача на суд є ілюзорним. На думку суду, вказане не може бути допустимим.

З огляду на викладене, повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.02.2018р. №55813783/20.1/10 слід визнати неправомірним.

Враховуючи те, що повідомлення визнається неправомірним з моменту набрання ухвали законної сили, воно не потребує подальших дій щодо його скасування, а тому в задоволенні скарги в частині вимоги про зобовязання начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу від 15.02.2018р. №55813783/20.1/10 слід відмовити.

З приводу вимоги про зобовязання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України розглянути заяву скаржника про відкриття виконавчого провадження, то така вимога на думку суду, є обґрунтованою, оскільки спрямована на відновлення порушених прав скаржника внаслідок винесення неправомірного повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. При цьому суд зазначає, що він не втручається в компетенцію державного виконавця і не зобовязує вчиняти певні дії, за результатами її розгляду , а лише зобовязує її розглянути.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 33, 234, 339, 340, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 03.03.2018р. №14/5-535В про визнання неправомірним та зобовязання скасувати повідомлення №55813783/20.1/10 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, винесене 15.02.2018р. головним державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, зобовязання повторно розглянути заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 25.10.2016р. №914/4003/15 задоволити частково.

2. Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.02.2018р. №55813783/20.1/10, винесене головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

3. Зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2017р. №14/5-4262В, яка стосується примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 25.10.2016р. у справі №914/4003/15.

4. В решті вимог скарги відмовити.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.04.2018р.

Головуючий суддя Крупник Р.В.

Суддя Рим Т.Я.

Суддя Фартушок Т.Б.