ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2018 р. Справа № 914/2230/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого(судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання Борщ І.О.

за участю представників:

Прокурор, Гостєва Д.І.,

від позивача 1 - Ган Х.П.(представник за довіреністю),

від відповідача - Сьома І.Б.(адвокат),

від позивача 2 - не з'явився,

від позивача 3 - не з'явився,

від третьої особи - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Войтюка Володимира Степановича від 28.12.2017

на рішення господарського суду Львівської області від 13.12.2017 (головуючий суддя Березяк Н.Є. Повний текст рішення складено 18.12.2017)

у справі № 914/2230/17

за позовом: Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах:

за позовом 1: Кабінету Міністрів України, м.Київ

за позовом 2: Державного Концерну "Укроборонпром", м.Київ

за позовом 3: Державного підприємства "Укроборонресурси", м.Київ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Войтюка Володимира Степановича, м.Стрий

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м.Львів

про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

У позові від 25.10.2017 військовий прокурор Київського гарнізону в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України Державний, Концерну "Укроборонпром", Державного підприємства "Укроборонресурси" просить зобов'язати Фізичну особу - підприємця Войтюка Володимира Степановича звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що земельна ділянка площею 14,1228 га за адресою м.Стрий АДРЕСА_1 належить на праві постійного користування державному підприємству "Укроборонресурси" на підставі державного Акту серії ЯЯ 184897. В ході проведення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності встановлено, що відповідач допустив самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,3802 га та користується нею без правовстановлюючих документів, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на ті обставини, що відповідач вимоги припису не усунув, прокурор просить задоволити позов та зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Правовою підставою позову є положення ст.ст. 95, 152, 212 Земельного кодексу України, ст. 391 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.12.2017 у справі № 914/2230/17 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов'язано Фізичну особу - підприємця Войтюка Вододимира Степановича звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Войтюка Вододимира Степановича на користь Військової прокуратури Центрального регіону України 1600,00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано положеннями ст.ст. 120, 125 ЗК України та ст.7 Закону України "Про оренду землі", у яких передбачено перехід права користування земельною ділянкою до нового власника об'єкту нерухомості, розташованого на ній, після державної реєстрації такого права у встановленому Законом порядку. Проте, відповідач не надав суду доказів прийняття компетентним органом рішення про передачу в оренду позивачу спірної земельної ділянки площею 0,3802 га, не надав доказів звернення у встановленому законом порядку про передачу йому спірної земельної ділянки в оренду, не надав доказів укладення земельного сервітуту чи будь-якого іншого оформлення права користування спірною земельною ділянкою.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2017 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, з огляду на безпідставність висновків суду про самовільне зайняття земельної ділянки, які зроблено на підставі постанови Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про накладення адміністративного штрафу №180-ДК/0061По/08/01/-17 від 26.06.2017 та припису Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №180-ДК/0072Пр/03/01/-17 від 26.06.2017р. Однак, судом неправомірно не взято до уваги, що постанова оскаржена відповідачем у Стрийському міськрайонному суді Львівської області (справа №456/2901/17), а припис скасовано постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2017 (справа №813/3248/17).

Крім того, скаржник покликається на те, що судом першої інстанції неправильно тлумачено положення ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, які передбачають, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені, на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельної ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а також судом не застосовано положення ч. 4 ст. 120 ЗК України, які передбачають, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Також, в апеляційній скарзі скаржник посилається на норми статті ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та вважає, що не допускається здійснення представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

В узагальнених доводах апеляційної скарги ФОП Войтюк В.С. зазначає, що судом першої інстанції неповно досліджено матеріали справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до узагальнених доводів викладених у відзиві на апеляційну скаргу, Державне підприємство "Укроборонресурси" просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін, мотивуючи це тим, що апелянтом придбано права не на весь об'єкт, а лише частину прав на будівлі та споруди військового містечка НОМЕР_2, у зв'язку з чим, положення ст. 120 Земельного кодексу України до даних правовідносин не застосовуються.

Військова прокуратура Київського гарнізону в узагальнених доводах викладених у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що військова прокуратура Київського гарнізону звернулась з позовом до суду з метою захисту інтересів держави, оскільки ДП "Укроборонресурси" є підприємством оборонно-промислового комплексу, а предметом позову є земельна ділянка та майно, яке належить державі.

В узагальнених доводах викладених у відзиві на апеляційну скаргу позивача 2 зазначено, що земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, по теперішній час належить до земель оборони. Також, покликається на ст.ст. 77, 78, 84 Земельного кодексу України, ст. 14 Закону України «Про Збройні сили України», ст.ст. Закону України «Про використання земель оборони» згідно яких вказані землі відносяться до земель державної власності з цільовим призначенням - землі оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. На підставі наведеного у відзиві на апеляційну скаргу просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання 24.04.2018 представники сторін не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи строки розгляду справи, те, що явка представників сторін не визнавалася судом обов'язковою у даній справі, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників позивача 2, позивача 3 та третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам та запереченням сторін, які містяться в апеляційній скарзі та у відзивах учасників справи, заслухавши пояснення представників учасників справи у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення господарського суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №184897 від 25.10.2007, державне підприємство "Укроборонресурси" використовує земельну ділянку площею 14,1228 га за адресою Львівська область, м.Стрий АДРЕСА_1.

Власником земельних ділянок, закріплених за суб'єктами, що перебувають у сфері управління Державного Концерну "Укроборонпром" та ДП "Укроборонресурси" є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Між Державним підприємством Міністерства оборони України "Укроборонресурси" (Продавець) та фізичною особою - підприємцем Войтюком Володимиром Степановичем (Покупець) 12.01.2010р. укладено договір купівлі-продажу частини будівель та споруд.

Згідно п. 1.1 продавець зобов'язується передати у власність покупцю 4/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2, а саме: сховище (склад) «Й-1» загальною площею 959,7 кв.м., огорожі №5 - 24,0 м/п, огорожі №4 -24,0 м/п, ворота №7, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, 08.04.2013р. Войтюком Володимиром Степановичем придбано у ОСОБА_8 1/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2, а саме: сховище (склад) «Й-1» загальною площею 44,1 кв.м., тарну майстерню «К-1», загальною площею 332,6 кв.м., огорожі №4-115,0 м/п, огорожі №17-105,0 м/п, ворота №1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2. Зазначена частина будівель та споруд військового містечка належала ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2010р. № 302.

Отже, у відповідача у власності є 5/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2, що не заперечується сторонами у справі.

01.11.2016 між Державним підприємством "Укроборонресурси" та Войтюком Володимиром Степановичем укладено договір № 01/11-6 про відшкодування (компенсацію) витрат земельного податку ДП "Укроборонресурси".

Згідно п. 1.1 договору про відшкодування (компенсацію) витрат земельного податку Сторона відшкодовує Підприємству суму земельного податку за земельну ділянку площею 5800 кв.м (0,5800 га), яка знаходиться за адресою м. Стрий, АДРЕСА_1.

На виконання вищезазначеного договору відповідач здійснював відшкодування (компенсацію) частини земельного податку, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками фактури, актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та квитанціями про здійснення компенсації частини земельного податку (Т.1 а.с. 94-125).

При проведенні перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 14,1228 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області в червні 2017 року виявлено, що Войтюк В.С. без належних правових підстав використовує частину земельної ділянки площею 0,3802 га, про що складено Акт перевірки № 180-ДК-ДК-/126/АП/09/01/17 від 21 червня 2017 року.

26.06.2017 Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 180-ДК/0061 По/08/01/-17, відповідно до якої Войтюка Володимира Степановича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

За результатами проведеної перевірки Войтюку В.С. вручено припис №180-ДК/0072Пр/03/01/-17 від 26 червня 2017 року з вимогою усунути виявлене порушення.

Предметом спору є вимога про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів апеляційної інстанції щодо здійснення прокурором представництва в суді інтересів в особі держави зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1311 Конституції України та ст. 2 Закону України "Про прокуратуру" на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 1 ГПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Апеляційний суд зазначає, що Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 визначено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному Фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посилання на законодавство (на підставі якого подається позов), в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у суспільних відносинах.

Згідно з частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного Концерну "Укроборонпром" та Державного підприємства "Укроборонпромресурси" прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави відповідачем шляхом самовільного зайняття земельної ділянки, що належить на праві постійного користування ДП МОУ "Укроборонпромресурси". Крім того, прокурор посилається на те, що пред'явлення даного позову викликане винятково здійсненням заходів щодо захисту порушених інтересів держави суб'єктами владних повноважень до компетенції яких віднесені відповідні повноваження та спрямоване на відновлення та захист порушених інтересів держави, так як предметом позову є земельна ділянка та майно, яке належить державі.

Згідно з Додатком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року №374 "Про внесенння змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1221", Державне підприємство Міністерства оборони України "Укроборонпромресурси" включено до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України; Державний концерн "Укроборонпром".

Щодо висновків суду про застосування ст. 120 ЗК України, то слід зазначити наступне.

Судом першої інстанції визнано необґрунтованими заперечення відповідача щодо застосування ст. 120 ЗК України з посиланням на Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.06.2017, яким встановлено, що земельна ділянка розташована під об'єктами нерухомого майна загальною площею 0,1998 га, а земельна ділянка обгороджена парканом займає площу 0,5800 га. Відтак, судом зроблено висновок, що земельна ділянка самовільно зайнята відповідачем, якою він користується без жодних правовстановлюючих документів, яка не зайнята об'єктами нерухомого майна становить 0,3802 га.

Крім того, судом першої інстанції зазначено, що положеннями ст.ст. 120, 125 ЗК України, так і положеннями ст. 7 Закону України "Про оренду землі" передбачено перехід права користування земельною ділянкою до нового власника об'єкту нерухомості, розташованого на ній, після державної реєстрації такого права у встановленому Законом порядку.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Як зазначено вище, Войтюк В.С. на підставі договорів купівлі-продажу придбав у власність 5/100 ідеальних частин будівель і споруд містечка НОМЕР_2. Слід зазначити, що об'єктами продажу є, в тому числі, огорожі і ворота, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. З ЗК України).

Статтею 13 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини другої статті 120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз положень статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. При цьому, при застосуванні статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року № 6-3059цс16.

Таким чином, з моменту набуття права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 12.01.2010 до ФОП Войтюка В.С. у відповідності до статті 120 Земельного кодексу України перейшло право користування земельною ділянкою, на якій таке майно розміщено. При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що такий перехід права здійснюється за визначеною законодавством процедурою, а право користування земельною ділянкою виникає лише після його державної реєстрації, за даних обставин є помилковим.

Господарським судом Львівської області зроблено висновок на підставі Акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.06.2017 та припису Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.06.2017 про те, що відповідач використовує земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1, загальною площею 0,5800 га, з яких 0,1998 га під об'єктами нерухомого майна, що належать йому на праві власності, а решта територія площею 0,3802 га зайнята відповідачем самовільно і використовується ним без жодних правових підстав. Правовими підставами позову були визначені ст.ст. 152, 212 ЗК України, в яких передбачено права власника/користувача земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а у разі самовільного зайняття земельної ділянки вимагати її повернення власнику, при цьому покликання позивача на зазначені норми є безпідставними враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як вбачається з матеріалів справи, між ДП МОУ «Укроборонресурси» та ФОП Войтюком В.С. при придбанні майна не врегульовано питання про порядок користування земельною ділянкою. Крім того, земельна ділянка, право на користування якою перейшло до ФОП Войтюка В.С. разом з переходом права власності на частину будівель та споруд за договором купівлі-продажу від 12.01.2010, не виділена в натурі.

Тому, в силу частини 4 статті 120 Земельного кодексу України, відповідно до якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди, ФОП Войтюк В.С. отримав право на користування земельною ділянкою пропорційно до належної йому частки майна.

Крім того, загальна площа земельної ділянки, за яку відповідач компенсує земельний податок ДП МОУ «Укроборонресурс» на підставі укладеного договору №01/11-6 від 01.11.2016 становить 5800 кв.м. (0,5800 га). Враховуючи, що частка земельної ділянки, якою користується відповідач у відповідності до статті 120 Земельного кодексу України, не виділена в натурі із загального розміру земельної ділянки, яка на момент придбання майна належала ДП МОУ «Укроборонресурс» згідно державного акту серії ЯЯ №184897 від 25.10.2007, а тому Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не могло самостійно встановлювати межі такого користування.

Аналогічною є правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року в адміністративній справі № 446/1384/17, при цьому відповідачем у справі є однин із співвласників частини будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2, що знаходиться у АДРЕСА_1

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме положення ст. 120 ЗК України та не взято до уваги всі обставини справи, у зв'язку з чим зроблено хибний висновок про те, що відповідачем самовільно зайнято земельну ділянку, що підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.06.2017 і приписом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.06.2017; придбання об'єктів нерухомого майна без проведення відповідної процедури і державної реєстрації земльної ділянки не підтверджує перехід до останнього права на користування земельною ділянкою.

Крім того, у судовому засіданні представник відповідача пояснив суду апеляційної інстанції, що постанова та припис Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.06.2017 є скасованими судовими рішеннями адміністративного суду та набрали законної сили.

Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку без з'ясування обставин справи, що мають істотне значення для прийняття правильного рішення по суті. Відтак, апеляційний суд вважає, що в даному випадку судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, з оскаржуваного рішення вбачається невідповідність висновків обставинам справи, що є підставою для скасування зазначеного рішення суду першої інстанції.

Апеляційним судом у резолютивній частині постанови здійснюється розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1 600 грн, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову залишається за позивачем та за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 2 400 грн - покладається на позивача у справі Військову прокуратуру Центрального регіону України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Войтюка Володимира Степановича від 28.12.2017 - задоволити.

Рішення господарського суду Львівської області від 13.12.2017 у справі № 914/2230/17 - скасувати повністю.

У позові військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі позивача Кабінету Міністрів України, позивача Державного концерну "Укроборонпром", позивача Державного підприємства "Укроборонресурси" до Фізичної особи - підприємця Войтюка Володимира Степановича, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

3. Стягнути з Військової прокуратури Центрального регіону України (м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8 а, ) на користь Фізичної особи - підприємця Войтюка Володимира Степановича(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)- судовий збір в розмірі 2 400 грн. (дві тисячі чотириста грн).

4. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Суддя С.М. Бойко

Суддя Г.Г. Якімець

Повний текст складено 27.04.2018