ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" квітня 2018 р.Справа № 924/132/18

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Вибодовський О.Д., при секретарі судового засідання Сороці Д.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", м.Київ

до ФОП Швець Івана Миколайовича, м. Шепетівка

про стягнення 40 274,92 грн.

Представники: не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

Суть:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", м.Київ звернувся до господарського суду Хмельницької області з позовом до відповідача - Фізичної особи підприємця Швеця Івана Миколайовича, м. Шепетівка, Хмельницької області про стягнення суми боргу 40 274,92 грн., з яких 19 727,74грн. - основна заборгованість, 4 522,47грн. - 24% річних за користування грошовими коштами, 10 408,17грн. - штраф 50% за порушення строків оплати товару, 3003,22грн. - пеня, 2 613,32грн. - інфляційні нарахування та 1 762,00грн. - судового збору.

Ухвалою суду від 27.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №924/132/18 за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони про час і місце проведення судового засідання повідомленні належним чином. Копії ухвал про порушення провадження у справі сторонам направленні рекомендованими листами.

Представник позивача в судове засідання не з'явився.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, вимог ухвали суду від 29.03.2018р. не виконав, правом участі свого представника під час судового розгляду справи не скористався, відзиву на позов не подав, причин не повідомив. Ухвала суду по даній справі, надіслана на його адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду із відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання".

Статтею 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

01 грудня 2016р. між ТОВ „Баядера Логістик", м.Київ (постачальник) та фізичною особою підприємцем Швець Іваном Миколайовичем, м. Шепетівка, Хмельницької області, (покупець) укладено договір поставки за №3228.

Відповідно до п. 1.1 та 1.2 договору, постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити товар - алкогольну продукцію (напої) та інші товарина умовах визначених у цьому договорі. Найменування, асортимент та кількість товару визначаються у видаткових накладних, які складають сторони при прийманні-передачі кожної партії товару.

Згідно з п.6.3. оформлення приймання-передачі товару здійснюється шляхом підписання представниками сторін видаткових накладних і/або інших товаросупроводжувальних документів.

Відповідно до п.3.6. датою поставки товару є дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної або іншого товаросупроводжувального документу, який був пред'явлений до підпису під час приймання передачі товару.

На виконання умов даного договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 19 727,74грн, що підтверджується видатковими накладними №10723/11227 від 23.02.2017р. на суму 3873грн., №10722/11225 від 23.02.2017р. на суму 9792,12грн. та №11748/12924 від 28.02.2017р.

Відповідно до пункту 4.1 договору, розрахунки за товар здійснюються за кожною поставленою партією товару шляхом оплати покупцем вартості партії товару протягом 14 календарних днів з дати поставки такої партії.

Свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару відповідач виконав частково, сплативши позивачу кошти в сумі 1088,60 грн., підтвердженням чого є прибуткові касові ордера: №32233 від 04.07.2017р. на суму 1000,00грн., №35733 від 25.07.2017р. на суму 31,24грн. та №33574 від 11.07.2017р. на суму 57,36 грн.

В зв'язку з порушенням покупцем строків оплати товару станом на 16.02.2018р борг відповідача перед позивачем за поставлений товар, строки оплати якого минули складає 19 727,74 грн.

Пунктом 7.2.1 договору визначено, що за порушення строків оплати покупець додатково сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу за весь час, а також 24% річних від суми заборгованості.

Відповідно до п. 7.2.2. договору, у разі, якщо заборгованість не буде погашено протягом 10 днів з дати її виникнення, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 50 % від суми поставки, строк розрахунків по якій було порушено.

Позивачем крім суми основного боргу нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4 522,47грн. - 24% річних за користування грошовими коштами, 10 408,17грн. - штраф 50% за порушення строків оплати товару, 3003,22грн. - пеня, а також згідно ст. 625 ЦК України 2 613,32грн. - інфляційних нарахувань за період з 10.03.2017р. по 16.02.2018р..

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне:

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки за №3440 від 11.07.2017 року, у відповідності до умов якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити товар - алкогольну продукцію (напої) та інші товари на умовах визначених у цьому договорі. Найменування, асортимент та кількість товару визначаються у видаткових накладних, які складають сторони при прийманні-передачі кожної партії товару.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

На виконання умов даного договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 19 727,74грн, що підтверджується видатковими накладними №10723/11227 від 23.02.2017р. на суму 3 873грн., №10722/11225 від 23.02.2017р. на суму 9 792,12грн. та №11748/12924 від 28.02.2017р. на суму 7 150,62грн.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до пункту 4.1 договору, розрахунки за товар здійснюються за кожною поставленою партією товару шляхом оплати покупцем вартості партії товару протягом 14 календарних днів з дати поставки такої партії.

Свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару відповідач виконав частково, сплативши позивачу кошти в сумі 1088,60 грн., підтвердженням чого є прибуткові касові ордера: №32233 від 04.07.2017р. на суму 1000,00грн., №35733 від 25.07.2017р. на суму 31,24грн. та №33574 від 11.07.2017р. на суму 57,36 грн.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 16.02.2018р борг відповідача перед позивачем за поставлений товар, строки оплати якого минули складає 19 727,74 грн.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 7.2.1 договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати покупець додатково сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу за весь час, а також 24% річних від суми заборгованості.

Відповідно до п. 7.2.2. договору, у разі, якщо заборгованість не буде погашено протягом 10 днів з дати її виникнення, покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 50 % від суми поставки, строк розрахунків по якій було порушено.

Позивачем крім суми основного боргу нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4 522,47грн. - 24% річних за користування грошовими коштами, 10 408,17грн. - штраф 50% за порушення строків оплати товару, 3003,22грн. - пеня, а також згідно ст. 625 ЦК України 2 613,32грн. - інфляційних нарахувань за період з 10.03.2017р. по 16.02.2018р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом при здійсненні перерахунку заявлених до стягнення сум приймається до уваги, що у разі, якщо розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи вищевикладене, суд, провівши перерахунок заявлених до стягнення сум пені та штрафу, встановив що вони підлягають задоволенню.

Крім цього, позивачем у відповідності до п. 7.2.1 договору та ст.625 ЦК України нараховано до стягнення з відповідача 4 522,47грн. - 24% річних за користування чужими грошовими коштами та 2 613,32грн. - інфляційних нарахувань за період з 10.03.2017р. по 16.02.2018р..

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховується, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, провівши перерахунок заявленої суми 24% річних за період з 10.03.2017р. по 16.02.2018р., прийшов до висновку, що задоволенню підлягає сума заявлена позивачем в повному розмірі.

Що ж до нарахованих позивачем інфляційних втрат в сумі 2 613,32грн., судом враховується, що інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань в системі „Законодавство", вважає, що інфляційні нарахування в сумі 2 613,32грн. за період з 10.03.2017р. по 16.02.2018р. здійсненні позивачем правомірною та підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 40 274,92 грн., з яких 19 727,74грн. - основна заборгованість, 4 522,47грн. - 24% річних за користування грошовими коштами, 10 408,17грн. - штраф 50% за порушення строків оплати товару, 3003,22грн. - пеня та 2 613,32грн. - інфляційні нарахування.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", м.Київ до Фізичної особи підприємця Швеця Івана Миколайовича, м. Шепетівка, Хмельницької області про стягнення 40 274,92 грн., з яких 19 727,74грн. - основна заборгованість, 4 522,47грн. - 24% річних за користування грошовими коштами, 10 408,17грн. - штраф 50% за порушення строків оплати товару, 3003,22грн. - пеня та 2 613,32грн. - інфляційні нарахування задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця Швеця Івана Миколайовича, (АДРЕСА_1, код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик", (м.Київ, вул. Харченка Євгенія, 42, ) - 40 274,92 грн., з яких 19 727,74грн. - основна заборгованість, 4 522,47грн. - 24% річних за користування грошовими коштами, 10 408,17грн. - штраф 50% за порушення строків оплати товару, 3003,22грн. - пені, 2 613,32грн. - інфляційні нарахування та 1 762,00грн. витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Рівненського апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.04.2018 року

Суддя О.Д. Вибодовський

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу - м.Хмельницький, вул.Курчатова, 20;

3 - відповідачу - АДРЕСА_2