РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.04.2018Справа № 910/1881/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/1881/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Трейдінг Груп"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Фід"

про стягнення 7 700,00 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (позивач) Товариство з обмеженою відповідальністю "Віннер Трейдінг Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Фід" про стягнення 7700,00 грн. збитків, завданих відповідачем, у зв'язку з

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки товару № 6-П від 22.08.2017р. позивачу було завдано збитків на суму 7700,00 грн. у вигляді додаткових витрат, пов'язаних з перевезенням неякісного товару.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/1881/18 від 22.02.2018р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Трейдінг Груп" до товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Фід" про стягнення 7700,00 грн. залишено без руху.

06.03.2018р. від товариства з обмеженою відповідальністю "Дизайн-Принт Україна" через канцелярію суду надішли документи на виконання вимог ухвали суду від 22.02.2018р.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини у строк до 12.04.2018р.

Відповідач ухвалу суду від 12.03.2018р. про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 16.03.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, долученого до матеріалів справи.

11.04.2018р. від відповідача на адресу Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про неналежність акту від 29.08.2017р. як доказу поставки неякісного товару, у зв'язку із чим у позивача відсутні правові підстави стверджувати, що йому поставлено товар неналежної якості, а отже завдано збитки.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2017р. між позивачем (далі - покупець) та відповідачем (далі - постачальник) було укладено договір поставки товару №6-П (далі - договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупцю: жом буряковий сухий, інші товари згідно специфікацій, видаткових накладних або інших додатків до договору (які вважаються невід'ємною частиною договору), надалі «товар», а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. 1.2. договору поставки найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, визначаються в видатковій накладній, що є невід'ємним додатком до цього договору. Сторони можуть узгоджувати графік відвантажень та оплати товару у додатках до договору (специфікації або інших додатках), які вважаються пріоритетними до відповідних умов договору щодо конкретної партії (партій) товару обумовлених в такому додатку.

Поставка товару за цим договором здійснюється по заявці покупця, яку він направляє постачальникові поштою, факсимільним зв'язком або електронною поштою (п. 2.1. договору поставки).

Відповідно до п. 2.3.3. договору поставки умови поставки ЕХW (вул. Щорса, буд. № 78, м. Чернігів, Чернігівська обл., 14001, Україна) згідно ІНКОТЕРМС-2010. Умови поставки може бути змінено за домовленістю сторін. Датою поставки товару покупцеві вважається дата підписання уповноваженими представниками сторін товарно-транспортної накладної.

Згідно п. 3.1. договору поставки товар має відповідати стандартам, технічним умовам на даний вид продукції, а також іншим умовам, що узгоджуватимуться сторонами.

У п. 4.3. договору поставки зазначено, що зобов'язання покупця зі сплати постачальнику вартості товару носить грошовий характер. Покупець здійснює 100 % передоплату за товар в гривнях шляхом безготівкового перерахування повної суми платежу, визначеного у рахунку-фактурі на банківський рахунок постачальника або на інший рахунок постачальника, зазначений ним додатково у листі., надісланому покупцю не пізніше 14 банківських днів до настання дати платежу. Передоплата за товар здійснюється не пізніше 3 (трьох) банківських днів до обумовленої дати поставки товару.

Відповідно до п. 9.1. договору, всі претензії щодо кількості та якості поставленого товару покупець може пред'явити протягом 2 робочих днів від дати отримання партії товару.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами, діє безперервно до 31 грудня 2017 року, але припиняється не раніше повного зарахування на банківському рахунку постачальника всієї суми вартості товару (п. 10.1. договору поставки).

22.08.2017р. між відповідачем (далі - замовник) та ПП «Константа-8» (далі - виконавець) було укладено договір про надання транспортних послуг №2808 (далі - договір перевезення), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець на комерційній основі надає послуги перевезення автомобільним транспортом вантажу.

Умовами п. 1.2 договору перевезення визначено, що перевезення вантажу здійснюється на підставі заявки замовника (в письмовій або усній формі), в якій вказується вид вантажу, його кількість (вага), маршрут перевезення, строки перевезення.

Відповідно до п. 4.1. договору перевезення розрахунки між виконавцем і замовником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Згідно п. 4.2. договору перевезення вартість послуг з перевезення одиниці вантажу (однієї метричної тони) встановлюється в заявці замовника та підтверджується виконавцем у рахунку-фактурі.

Оплата послуг виконавця здійснюється після виконання ним послуг перевезення вантажу до місця призначення та надання належно оформлених акту виконаних робіт та ТТН протягом 2 (двох) банківських днів (п. 4.3. договору перевезення).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписанню Сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та закінчується 31.12.2017р., але в будь-якому випадку до повного виконання умов цього договору (п.п. 7.1., 7.2. договору перевезення).

За транспортно-експедиційні послуги ПП «Константа-8» виставило позивачу рахунок-фактуру №СФ-0000035 від 29.08.2017р. на суму 7 700,00 грн.

Зазначений рахунок-фактура оплачений відповідачем згідно платіжного доручення №106 від 15.09.2017р.

28.08.2017р. позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 80 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 101 від 28.08.2017р., в призначенні платежу якого зазначено: «за жом буряковий зг. рахунок-фактура №СФ0000039 від 22 серпня 2017 року у т.ч. ПДВ 20% - 13333,33 грн.».

Позивач звернувся до відповідача з листом про повернення помилково перерахованих коштів згідно рахунку-фактура №СФ0000039 від 22 серпня 2017 в сумі 80 000,00 грн.

31.08.2017р. відповідач перерахував позивачу грошові кошти в сумі 80 000,00 грн. з призначенням платежу: «повернення помилково перерахованих коштів зг. рах-факт №СФ0000039 від 22 серпня 2017 року у т.ч. ПДВ 20% - 13333,33 грн.»., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

У позовній заяві позивач стверджує, кошти в сумі 80 000,00 грн. сплачені за товар згідно договору №6-П від 22.08.2017р., який відвантажений 29.08.2017р. зі складу ТОВ «ГРІН ФІД» до місця призначення: смт. Чорнобай.

Вартість послуг перевезення зазначеного товару відповідно до умов договору про надання транспортних послуг №2808 від 22.08.2017р. та рахунку-фактури №СФ-0000035 від 29.08.2017р. склала 7 700,00 грн.

Також, позивач зазначає, що вказаний товар виявився неналежної якості та не був ним прийнятий, про що складено акт від 29.08.2017р., у зв'язку із чим кошти в сумі 80 000,00 грн. сплачені за вказаний товар відповідачем йому повернуто.

24.10.2017р. позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою повернути сплачені за перевезення неякісного товару кошти в сумі 7 700, грн., яка залишена без відповіді та задоволення.

За переконанням позивача, кошти в сумі 7 700, грн. є збитками у вигляді додаткових витрат, пов'язаних з перевезенням неякісного товару, завданими неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки товару № 6-П від 22.08.2017р. та підлягають відшкодуванню на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Віннер Трейдінг Груп".

Відповідач проти факту поставки неякісного товару за договором №6-П від 22.08.2017р. та завдання збитків позивачу заперечує.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків (п.4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачено застосування у сфері господарювання наступних видів господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Отже, при вирішенні спорів про відшкодування збитків господарському суду слід встановлювати факт заподіяння збитків відповідачем, наявність його вини та причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяними збитками, а також доведеність розміру збитків.

Судом встановлено, що 22.08.2017р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки товару №6-П.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 687 Цивільного кодексу України визначено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам (ч. 1). Якщо порядок перевірки додержання продавцем умов договору купівлі-продажу не встановлений відповідно до частини першої цієї статті, перевірка здійснюється відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться в таких випадках. (ч. 2). Обов'язок перевіряти кількість, асортимент, якість, комплектність, тару та (або) упаковку товару (випробовування, аналіз, огляд тощо) може бути покладений на продавця відповідно до договору купівлі-продажу, актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів з питань стандартизації. У цьому разі продавець повинен на вимогу покупця надати йому докази проведення такої перевірки. (ч. 3). Перевірка додержання умов договору купівлі-продажу щодо предмета договору продавцем і покупцем має здійснюватися на одних і тих самих умовах. (ч. 4).

Згідно з статтею 688 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

У разі невиконання покупцем цього обов'язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов'язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 9.1. договору, всі претензії щодо кількості та якості поставленого товару покупець може пред'явити протягом 2 робочих днів від дати отримання партії товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, згідно з ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України та умов п. 9.1. договору поставки належним звертався до позивача з претензією щодо неналежної якості товару.

Згідно з п. 1 роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів неналежної якості та некомплектних" від 12.11.93 року, зі змінами, передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

При вирішенні спорів, пов'язаних з поставкою продукції і товарів неналежної якості або некомплектних, а також в неналежній тарі (упаковці), господарським судам необхідно керуватись відповідними статтями Цивільного кодексу України. Положеннями про поставки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання, стандартами, іншою обов'язковою для сторін нормативно-технічною документацією. Інструкціями про порядок приймання продукції (товарів) за якістю, а також договором.

Приписами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7 (далі- Інструкція П-7), передбачено, що вказана Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними й Особливими умовами поставки або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по якості й комплектності, а також тари під продукцією або товарами. У договорах поставки можуть бути передбачені особливості приймання відповідних видів продукції й товарів.

Умовами договору сторонами не було передбачено особливостей приймання товару за якістю, а тому у даному випадку підлягають застосуванню норми вказаної Інструкції щодо якості.

Пунктом 14 Інструкції П-7 визначено, що приймання продукції по якості й комплектності проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними й Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідних документах, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація й т.п. ). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектності, що зробила продукції й в акті вказується, які документи відсутні.

Пунктом 16 Інструкції П-7в встановлено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування, що отриманої продукції, тари або впакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні й супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 справжньої Інструкції), одержувач припиняє подальше приймання продукції й складає акт, у якому вказує кількість оглянутої продукції й характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості й змішання з іншої однорідною продукцією.

Пунктом 18 Інструкції П-7 визначено, що повідомлення про виклик представника виготовлювача (відправника) повинне бути спрямоване (передане) йому по телеграфу (телефону) не пізніше 24 година., а відносно швидкопсувної продукції негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або впакування встановленим вимогам, якщо інші строки не встановлені Основними й Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами або договором.

Згідно з пунктом 20 Інструкції П-7, при неявці представника виготовлювача (відправника) по викликові одержувача (покупця) у встановлений строк і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної до інспекції по якості.

При відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або неявці його по викликові одержувача (покупця) перевірка проводиться:

а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або

б) за участю компетентного представника громадськості підприємства- одержувача, призначеного керівником підприємства із числа осіб, затверджених розв'язком фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або

в) односторонньо підприємством- одержувачем, якщо виготовлювач (відправник) дав згоду на одностороннє приймання продукції.

Пунктом 23 Інструкції П-7 визначено, що представникові, уповноваженому для участі в прийманні продукції по якості й комплектності, видається належним чином оформлене й завірене печаткою підприємства разове посвідчення за підписом керівника підприємства (організації) або його заступника.

П. 29. Інструкції П-7 визначено, що за результатами приймання продукції по якості й комплектності за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 справжньої Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектності отриманої продукції.

Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції по якості й комплектності.

Акт від 29.08.2017р., підписаний представниками продавця - ТОВ «Віннер Трейдінг Груп», покупця - ТОВ «Агроко», та перевізника - ПП «Константа-8».

При цьому, у вказаному акті відсутні відомості про виклик представника відповідача для встановлення певних обставин, як і відомості про надання відповідачем згоди на проведення огляду без участі його представника, відсутні відомості стосовно посвідчень осіб, які приймали участь у складанні даного Акту.

Також, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надіслання/надання/вручення відповідачу вказаного Акту.

Крім того, Акт від 29.08.2017р. не містить жодних посилань щодо поставки товару за договором №6-П від 22.08.2017р.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Акт від 29.08.2017р. не є належним та допустимими доказом підтвердження як факту поставки неякісного товару за договором №6-П від 22.08.2017р., так і факту поставки товару за договором №6-П від 22.08.2017р. в цілому.

Інших доказів поставки відповідачем товару за договором поставки товару №6-П від 22.08.2017р. згідно рахунку-фактури №СФ0000039 від 22.08.2017р. матеріали справи не містять.

Також судом встановлено, що кошти в сумі 80 000,00 грн. не є оплатою товару за договором поставки товару №6-П від 22.08.2017р., а помилково перераховані відповідачу, про що позивач зазначив у листі про повернення помилково перерахованих згідно рахунку-фактури №СФ0000039 від 22 серпня 2017 коштів в сумі 80 000,00 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, факт неналежного виконання відповідачем умов договору поставки товару № 6-П від 22.08.2017р. щодо якості товару, яким позивачу було завдано збитків на суму 7700,00 грн., документально не підтверджений та належним чином не доведений.

З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивачем належними засобами доказування не доведено причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та заподіяними збитками, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 26.04.2018р.

СуддяА.І. Привалов