КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

"25" квітня 2018 р. Справа№ 910/5459/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Алданової С.О.

Отрюха Б.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року

у справі № 910/5459/15-г (Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Енергетичні технології"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Косакс Енд Ко

Інтернешнл"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія „Комфортбуд-2"

про визнання договору недійсним

в межах справи № 910/5459/15-г

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Косакс Енд Ко Інтернешнл"

до Публічного акціонерного товариства „Енергетичні технології"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі №910/5459/15-г позов ПАТ „Енергетичні технології" до ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" про визнання недійсним договору задоволено; визнано недійсним договір про виконання зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.04.2014 року, укладений між ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2".

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість зарахування зобов'язань за Договором поруки від 25.12.2009 року укладеним на забезпечення Договору генерального підряду №7 від 27.03.2007 року, з огляду на сплив позовної давності за додатковим зобов'язанням поручителя одночасно зі спливом позовної давності за основним зобов'язанням боржника за договором генерального підряду, з огляду на що спірний договір зарахування зустрічних однорідних вимог 15.04.2014 року укладено з порушенням вимог цивільного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням додаткових пояснень), в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції від 30.05.2017 року та прийняти нове рішення, яким у позові ПАТ „Енергетичні технології" відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень цивільного законодавства щодо наслідків спливу позовної давності за договором поруки від 25.12.2009 року, які були предметом зарахування за оспорюваним правочином, а також не з'ясування обставин справи щодо реального порушення спірним договором про залік зустрічних вимог прав позивача - ПАТ „Енергетичні технології", так як за наслідками його укладення між відповідачами 1, 2 не змінився обсяг заборгованості позивача за договором генерального підряду №7 від 27.03.2007 року, а лише, на думку скаржника, відбулася заміна кредитора у зобов'язанні.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 року апеляційну скаргу ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі №910/5459/15-г скасовано та винесено нову ухвалу, якою в позові ПАТ „Енергетичні технології" до ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" та ТОВ „Будівельна компанія „Комфортбуд-2" про визнання недійсним договору відмовлено.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2017 року касаційну скаргу ПАТ „Енергетичні технології" задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2017 року у справі №910/5459/15-г скасовано, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року - залишено в силі.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у відповідності до ст. 272 ГПК України, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року та прийняти нове рішення, яким у позові ПАТ „Енергетичні технології" відмовити.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.04.2018 зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Алданова С.А., Отрюх Б.В.

Досліджуючи матеріали апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було зазначено вище, оскаржувана скаржником ухвала суду першої інстанції була предметом розгляду судами апеляційної та касаційного інстанції, за наслідками яких залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2017 року.

Відповідно до ст. 272 ГПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, апелянт не був присутнім під час апеляційного розгляду справи та просить суд апеляційної інстанції розглянути її в межах доводів, які не розглядались Київським апеляційним господарським судом під час перегляду ухвали суду першої інстанції за апеляційною скаргою ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл", зокрема:

- позовна давність за Договором підряду неодноразово переривалась виконанням ПАТ „Енергетичні технології" свого обов'язку;

- позовна давність неодноразово переривалась внаслідок заяв ПАТ „Енергетичні технології" про визнання свого обов'язку;

- оскаржуваний договір було укладено до спливу позовної давності як за Договором підряду в цілому, так і за Актом № 258 зокрема;

- заяву про визнання Договору недійсним розглянуто судом без залучення скаржника до участі у справі.

Приписами ст. 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, до яких, зокрема, віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII „Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 вказує на те, що він не був залучений до участі у даній праві, жодних процесуальних документів по справі не отримував та не був присутній під час винесення оскаржуваної ним ухвали, а вказаною ухвалою суду першої інстанції, на його думку, вирішено питання про обов'язки скаржника.

Відповідно до п. 5-2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

В той же час, розглянувши клопотання скаржника про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пп. 13 п. 1 розділу XI „Перехідні положення" ГПК України справи судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, статтею 93 ГПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року (станом на дату прийняття оскаржуваної ухвали), передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 30.05.2017 року є 06.06.2017 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 05.04.2018 року, що підтверджується відміткою господарського суду міста Києва із зазначенням дати та вхідного номера, тобто з пропуском п'ятиденного процесуального строку на апеляційне оскарження на п'ять місяців.

При цьому скаржник звернувся з клопотанням про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 256 ГПК України в новій редакції учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Клопотання про відновлення строку подання апеляційної повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Приписи чинного законодавства пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами ГПК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 261 ГПК України встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки.

Так, обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали місцевого господарського суду, скаржник посилається на те, що він не був залучений до участі у даній праві, жодних процесуальних документів по справі не отримував та не був присутній під час винесення оскаржуваної ним ухвали, про наявність відповідної ухвали суду, якою за твердженням ОСОБА_2 вирішено його обов'язки, апелянту стало відомо 29.03.2018 року з листа-вимоги ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" від 07.03.2018 року, адресованого ОСОБА_2, про повернення суми позики за договором безвідсоткової позики від 01.10.2013 року у розмірі 2 002 395,78 грн., до якого додано копію ухвали суду від 30.05.2017 року.

Під час розгляду заявленого клопотання, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.07.2016 року у справі № Б29/162-10, відповідно до якої одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії»).

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам перш за все належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання в принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»).

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник не був учасником провадження у даній справі про банкрутство, під час винесення оскаржуваної ухвали в суді першої інстанції він участі не приймав, судом у якості учасника у справі під час визнання спірного договору недійсним не залучався та жодних повідомлень про судові засідання, як і оскаржувана ухвала, на його адресу не направлялось.

При цьому, до апеляційної скарги додано копію листа-вимоги ТОВ „Косакс Енд Ко Інтернешнл" від 07.03.2018 року, адресованого ОСОБА_2, про повернення суми позики за договором безвідсоткової позики від 01.10.2013 року у розмірі 2 002 395,78 грн., до якого додано копію ухвали суду від 30.05.2017 року, з відповідними доказами направлення та отримання останнім 29.03.2018 року.

Відтак, розглянувши клопотання, суддя - доповідач у справі вважає його таким, що підлягає задоволенню, оскільки скаржником наведено суду поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в розумінні ГПК України.

Подана апеляційна скарга відповідає вимогам статті 258 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду. Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали до суду не надійшло.

Крім того, у поданій апеляційній скарзі апелянт просить зупинити дію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції до завершення апеляційного провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 272 ГПК України у випадку відкриття апеляційного провадження за такою скаргою суд апеляційної інстанції може зупинити дію раніше прийнятої ним постанови та рішення суду першої інстанції, що оскаржується.

Разом з тим, судова колегія не вбачає підстав для зупинення дії ухвали господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5459/15-г.

Керуючись статями 234, 255, 262, 263, 267, 268, 271, 272 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Поновити ОСОБА_2 строк для подання апеляційної скарги.

2. Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року у справі № 910/5459/15-г в порядку, передбаченому ст. 272 ГПК України.

3. Розгляд справи № 910/5459/15-г призначити на 21.05.2018 року. Судове засідання відбудеться о 13 год. 45 хв. за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1, зал судових засідань № 1.

4. Встановити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 15.05.2018 року включно.

5. Викликати для участі в судовому засіданні скаржника та повноважних представників учасників провадження у справі.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.О. Алданова

Б.В. Отрюх