УХВАЛА

19 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 29/5005/6896/2011

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

учасники справи:

заявник (боржник) - фізична особа-підприємець Більцан Костянтин Миколайович,

ліквідатор - арбітражний керуючий Шевцов Є.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи ОСОБА_6

на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 16.05.2016

у складі колегії суддів: Білецької Л.М. (головуючого), Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

у справі № 29/5005/6896/2011

за заявою боржника фізичної особи-підприємця Більцан Костянтина Миколайовича про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

02.11.2017 фізичною особою ОСОБА_6 через Дніпропетровський апеляційний господарський суд подано до Вищого господарського суду України касаційну скаргу від 02.11.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011, підтвердженням чого є відтиск вхідного штампу Дніпропетровського апеляційного господарського суду на першому аркуші касаційної скарги.

05.01.2018, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа № 29/5005/6896/2011 Господарського суду Дніпропетровської області разом з вказаною касаційною скаргою фізичної особи ОСОБА_6 передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 29/5005/6896/2011 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Ткаченко Н.Г., судді - Жукова С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, заяви) між суддями від 05.03.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, який набув чинності з 15.12.2017, передбачено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Проте, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи ОСОБА_6 слід відмовити з наступних підстав.

Підпунктом 14 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) передбачено, що судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною першою статті 110 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, було визначено, що касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

П. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

П. 1 ст. 6 Конвенцї про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Кинвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами.

Суд встановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовуються причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року).

Оскаржувана фізичною особою ОСОБА_6 ухвала Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011 набрала законної сили з дня її прийняття - 16.05.2016, отже останній день строку, встановленого для оскарження зазначеної ухвали в касаційному порядку, припадав на 06.06.2016, оскільки 05.06.2016 - неробочий день (неділя).

В даному випадку, касаційну скаргу було подано заявником до суду касаційної інстанції - 02.11.2017, підтвердженням чого є відтиск вхідного штампу Дніпропетровського апеляційного господарського суду на першому аркуші касаційної скарги, тобто зі значним пропуском процесуального строку встановленого на касаційне оскарження, понад 1 рік.

В касаційній скарзі заявник, просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011, при цьому не наводить жодних обставин, які б об'єктивно свідчили про неможливість своєчасного звернення з касаційною скаргою у встановлені законодавством строки.

Разом з тим, поновлення фізичній особі ОСОБА_6 пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011 матиме наслідком необґрунтоване втручання суду у принцип правової визначеності, порушуватиме права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 4 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З огляду на зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду не знайшов підстав для задоволення клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження у зв'язку з його необґрунтованістю, та враховуючи, що касаційна скарга подана після спливу більше як одного року з дня складення повного тексту судового рішення, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи ОСОБА_6 від 02.11.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011 на підставі частини 4 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення, статтями 3, 234, 235, частиною 4 статті 293 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити фізичній особі ОСОБА_6 в задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 29/5005/6896/2011 за касаційною скаргою ОСОБА_6 від 02.11.2017 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко