Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/184/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кувшин І.Р. - довіреність № б/н від 31.08.2017;

від відповідача: Антоневська О.П. - виписка з ЄДРПОУ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд" (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (м. Житомир)

про стягнення 10068,58 грн.

В засіданні суду 17.04.2018 оголошувалася перерва до 12:00 год. 23.04.2018.

Позивач вернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 10068,58 грн, з яких: 5528,59 грн. пені, 3690,68 грн. інфляційних та 849,31 грн.3% річних за договором транспортного експедирування № 1/01 від 14.01.2015.

Ухвалою суду від 19.03.2018 позовну заяву було прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання для розгляду справи.

03.04.2018 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується із нарахованою та заявленою до стягнення позивачем сумою пені. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних не заперечує.

В ході підготовчого засідання, представники сторін, відповідно до ст.183 ГПК України, подали письмову згоду про початок розгляду справи №906/184/18 по суті в даному засіданні суду, після закінчення підготовчого засідання.

Враховуючи зазначене, судом було закрито підготовче провадження 23.04.2018 та оголошено судове засідання відкритим.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 3-6).

Відповідач щодо стягнення позивачем пені у розмірі подвійної облікової ставки в сумі 5528,59 грн заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Щодо заявлених 3% річних та інфляційних не заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.01.2015 між ТОВ "Обербуд" (експедитор/позивач) та ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" (клієнт/відповідач) було укладено Договір №1/01 транспортного експедирування, згідно умов якого експедитор зобов'язався за плату і за рахунок клієнта виконати, а при необхідності - також і організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, а клієнт зобов'язався прийняти та оплатити належним чином надані послуги (надалі - Договір) (а.с. 10-11).

Підписавши вказаний Договір, сторони зобов'язались виконувати його умови.

При вирішенні справи №906/919/17 господарський суд Житомирської області встановив, що на виконання вказаного Договору позивачем було надано відповідачу послуги, в той час як відповідач свої зобов'язання по їх оплаті не виконав.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05.12.2017 по справі №906/919/17 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд": 78879,52грн боргу, 4968,14грн пені, 592,12грн 3% річних, 1574,79грн інфляційних втрат та 1595,16 грн судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.02.2018 Апеляційну скаргу ТОВ "Житомир-Агробудіндустрія" на рішення господарського суду Житомирської області від 05 грудня 2017 року в справі №906/919/17 - залишено без задоволення, рішення № 906/919/17 - без змін.

На виконання рішення господарського суду Житомирської області від 05.12.2017 видано наказ № 906/919/17 від 01.03.2018.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання рішення суду № 906/919/17 відповідач на розрахунковий рахунок позивача здійснив перерахунок коштів у сумі 87609,73 грн, чим здійснив повне погашення стягненої за вказаним рішенням суду заборгованості перед позивачем. На підтвердження чого позивачем надано виписку по особовому рахунку відповідача від 26.02.2018 (а.с. 22).

Позивачем на підставі п. 4.4., 4.5. Договору, з урахуванням рішення суду у справі № 906/919/17 від 05.12.2017, заявлено про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язання 5528,59 грн за період з 19.10.2017 по 16.12.2018 (за актами за кожен день прострочки, в межах 6-ти місячного строку), 3690,68 інфляційних нарахувань за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року та 849,31 3% річних за період з 19.10.2017 по 26.02.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 549, 551, 610, 611, 625, ЦК України, а також приписи Постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог в частині нарахування пені, зсилаючись на абз. 3,4 п. 2.1 та п. 2.2 Постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 " Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", у відзиві на позовну заяву (а.с. 38-40) вказує що при нарахуванні позивачем пені ним неправомірно застосовувалась подвійна облікової ставки НБУ.

Позивач у відповіді на відзив (а.с. 62-63), зокрема, звернув увагу на те, що обгрунтованість застосування пені в розмірі подвійної облікової ставка НБУ встановлена рішенням Господарського суду Житомирської області у справі № 906/919/17 від 05.12.2017, яке було залишено в силі Постановою Рівненського апеляційного господарського суду.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є стягнення з відповідача пені за період з 19.10.2017 по 16.12.2018, інфляційних нарахувань за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року та 3% річних за період з 19.10.2017 по 26.02.2018 за договором транспортного експедирування № 1/01 від 14.01.2015.

Як зазначалось раніше, вказані вимоги ґрунтуються на рішенні господарського суду Житомирської області № 906/919/17, яким було встановлено наявність порушення відповідачем умов вказаного Договору та стягнено пеню, інфляційні та 3% річні за попередні періоди.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже обставини, щодо яких заперечує відповідач досліджувались під час розгляду справи № 906/919/17, а тому встановлені ним факти не потребують повторного доведення.

Зі змісту ст.610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Отже, суд враховує, що обґрунтованість нарахування пені на підставі п.4.4. Договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ досліджувалась та була врахована при прийнятті рішення у справі №906/919/17. Вказане рішення залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.02.2018, у якій суд, оцінюючи обґрунтованість такого нарахування, зсилається на Постанову Верховного суду від 12.02.2018 у справі № 922/4544/16.

З доданої до матеріалів справи інформації (а.с. 23) вбачається, що нарахування пені позивачем здійснювалось за актами за кожен день прострочки за період з 19.10.2017 по 16.12.2018, що відповідає вимогам ч.6 ст. 232 ЦК України.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що її нарахування в сумі 5528,59 грн є обґрунтованим та вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

За ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних, суд дійшов до висновку, що вони заявлені правомірно, їх суми обраховано вірно.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у сумі 10068,58 грн, з яких 5528,59 грн - пені, 849,31 грн - 3% річних, та 3690,68 грн - інфляційні.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агробудіндустрія" (10025, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Промислова, 10, ід. код 03379632) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Обербуд" (10002, м. Житомир, вул. Гагаріна, 10-А, ід. код 38990804):

- 5528,59 грн пені;

- 849,31 грн 3% річних;

- 3690,68 грн інфляційних втрат;

- 1762,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.04.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- у справу;

2- позивачу (рек. з пов.);

3- відповідачу (рек. з пов.)