УХВАЛА

м. Київ

19.04.2018Справа № 910/16859/17

За заявою Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" про розстрочку виконання рішення у справі

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт"

про стягнення 372983,08 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

Від позивача (стягувача): Цой Г.М.

Від відповідача (заявника): не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "Київенерго" до Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" про стягнення 372983,08 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" 55847 грн. 25 коп. інфляційних втрат та 11153 грн. 37 коп. 3 % річних та 5498 грн. 78 коп. судового збору. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

14.03.2018 до відділу канцелярії Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" надійшла заява про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 № 910/16859/17.

Ухвалою суду від 15.03.2018 відкладено вирішення питання про прийняття заяви про розстрочку виконання рішення у справі № 910/16859/17 до повернення матеріалів справи № 910/16859/17 до Господарського суду міста Києва.

27.03.2018 матеріали справи № 910/16859/17 повернуті до Господарського суду міста Києва.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 № 910/16859/17 рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017р. у справі №910/16859/17 скасувати частково та викласти у наступній редакції: "Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 299584,49 грн. Позов задовольнити частково. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" інфляційних втрат у сумі 55847 грн 25 коп., 3% річних у сумі 11153 грн 37 коп. та судовий збір у сумі 5498 грн 78 коп. В іншій частині у позові відмовити".

Ухвалою суду від 30.03.2018 розгляд заяви призначено на 19.04.2018.

Через канцелярію суду 05.04.2018 від заявника надійшло клопотання про відкладення розгляду заяву, оскільки, повноважний представник заявника приймає участь у загальних зборах акціонерів ПрАТ "Завод сантехнічних заготовок". До клопотання долучені відповідні докази.

Через канцелярію суду 17.04.2018 від позивача надійшли заперечення щодо розстрочки виконання рішення суду, оскільки, відсутність коштів на рахунку боржника не є підставою для ухилення від виконання рішення суду.

В судове засідання 19.04.2018 представник заявника не з'явився, про дату і час судового розгляду був повідомлений належним чином, подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 19.04.2018 судом розглянуто клопотання заявника про відкладення розгляду заяви.

Представник позивача не вбачає підстав для відкладення та вважає, що неявка заявника не перешкоджає розгляду заяви по суті.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання заявника про відкладення розгляду заяви, в зв'язку з наступними обставинами. Господарським процесуальним кодексом України визначено десятиденний строк для розгляду заяв про розстрочення виконання рішення. Крім того, розгляд заяви судом призначено на 19.04.2018 об 13:45, а проведення загальних зборів акціонерів ПрАТ "Завод сантехнічних заготовок" призначено на 19.04.2018 о 15:00, тобто через більш як одну годину. Також відповідачем не зазначено причини неможливості представляти його інтереси іншим представником, зокрема Кобцем С.С., чинна довіреність на представництво інтересів ПрАТ "Київенергоремонт" яким долучена до матеріалів справи. Суд відзначає, що заявник виклав свою правову позицію щодо розстрочення виконання рішення суду та долучив докази до своєї заяви. Будь-які додаткові докази по суті заяви до суду боржником не надавались та не зазначалось про їх наявність. Неявка боржника не перешкоджає розгляду заяви про розстрочення судового рішення, не перешкоджає розгляду відповідної заяви.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Заявник подав заяву про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/16859/17. В резолютивній частині заяви боржник просить розстрочити сплату штрафних санкцій для ПрАТ "Київенергоремонт" рівними частинами на 1 рік.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 було частково скасовано постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018. Оскільки, розмір штрафних санкцій, які боржник просить у резолютивній частині заяви розстрочити, залишений постановою апеляції без змін, суд вбачає підстави для розгляду заяви боржника по суті.

Заявник обґрунтовує своє клопотання про розстрочення виконання рішення наступним: ПрАТ "Київенергоремонт" є збитковим підприємством протягом останніх років (2015-2017) згідно звітів про фінансові результати за відповідні періоди, що відображають фінансові збитки підприємства. Також товариство виробничого персоналу з 2002 року та не веде господарську діяльність, за виключенням діяльності з продажу власних активів.

Додатковим джерелом доходу Товариства є господарська діяльність Дочірнього підприємства «Енергоремонт» Приватного акціонерного товариства «Київенергоремонт», однак станом на сьогоднішній день ДП «Енергоремонт» знаходиться у стані припинення. Підприємство зазнало скрутного фінансового становища у зв'язку з великою кількістю боргових зобов'язань перед іншими кредиторами, які виникли в т.ч. із-за затримки оплати за виконані роботи по ремонту енергетичного обладнання.

Станом на сьогоднішній день обліковується заборгованість ПАТ «Київенерго» перед ДП «Енергоремонт» ПрАТ «Київенергоремонт» за виконані роботи по ремонту енергетичного обладнання на загальну суму 3 353 675,15 грн.

Окрім цього, на сьогоднішній день у Товариства існують зобов'язання з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, яке виникло у зв'язку з досягненням пенсійного віку та виходом на пенсію персоналу, який працював на підприємстві протягом 80 - 90 рр. Підприємство виконує зобов'язання з погашення реструктуризованого боргу з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. На підтвердження надаємо Графік погашення заборгованості зі сплати платежів до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ПрАТ «Київенергоремонт», який діє до грудня 2018 року (Додаток 6).

Також, Товариство має зобов'язання виконувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2018 року у справі № 826/16566/17 щодо стягнення з ПрАТ «Київенергоремонт» боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у сумі 239 281 грн. 38 коп. на користь Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва знаходиться справа № 826/16459/17 про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у сумі 671 026 грн. 24 коп. на користь Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, рішення по якій на сьогоднішній день не прийнято.

Проте, суд відзначає, що предметом розгляду у даній справі була заборгованість, що виникла в період з 11.11.2014 по 31.08.2017, тобто ще до виникнення у боржника скрутного матеріального становища, в підтвердження якого ним подано фінансові звіти. Прострочення виконання зобов'язань боржником продовжується протягом тривалого періоду і заявником не надано доказів того, що протягом року, на який він просить розстрочити рівними частинами стягнення штрафних санкцій, ним буде погашено заборгованість перед позивачем. Тобто заявник не надав будь-яких доказів в підтвердження фінансової спроможності сплатити протягом року рівними частинами заборгованість перед позивачем.

Відповідач зазначає про існування дебіторської заборгованості його контрагентів, однак позивач не повинен обмежуватись у своєму праві власності на грошові кошти, в зв'язку з неналежним виконанням третім особами зобов'язань перед відповідачем. Крім того, докази існування кредиторської заборгованості ПАТ "Київенерго" у сумі 3353675,15 грн стосуються не ПрАТ "Київенергоремонт", а безпосередньо його Дочірнього підприємства "Енергоремонт", яке за рішенням загальних зборів боржника знаходиться в процесі ліквідації.

Крім фінансових звітів, які в тому числі фіксують і отримання боржником доходу, документів в підтвердження скрутного фінансового становища до заяви не подано. Не надано виписок по рахунках боржника щодо наявності (або відсутності) коштів та на підтвердження обставин виконання зобов'язань за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/16566/17 про сплату боргу по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у сумі 239281,38 грн.

У своїй заяві відповідач зазначає лише про свій фінансовий стан. При цьому, відповідач не зробив жодної спроби обґрунтувати дотримання справедливого балансу прав та інтересів сторін у спорі з урахуванням тієї обставини, що порушення ним своїх зобов'язань триває з 2014 року. Тобто уже протягом тривалого періоду стягувач позбавлений можливості користуватись своєю власністю (грошовими коштами).

Суд, вирішуючи питання щодо відстрочки виконання рішення суду, бере до уваги принцип рівності матеріальних інтересів обох сторін у справі та зазначає, що непогашення боржником заборгованості з моменту винесення рішення у даній справі та наявність інфляційних процесів у економіці держави за вказаний період часу порушує матеріальні інтереси позивача (стягувача), а також може призвести до негативних наслідків для нього.

Крім того, згідно приписів ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і ч. 1 ст. 3 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняття Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійснення судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та Ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. З п. 2 Інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 22.04.2016 № 01-06/1444/16 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикцію та практику Європейського суду з прав людини»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини «державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням (№ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Півень проти України» від 29.06.2004).

У той же час, зважаючи на те, що: 1) виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); 2) невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд спору судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); 3) відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції", від 19.03.1997); 4) за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" № 22774/93), а також беручи до уваги, те, що існування заборгованості, підтверджене обов'язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, № 3236/03), господарський суд вважає, що з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача, як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів та наявність обставин непереборної сили. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції"; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00; рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01). Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97).

Отже, в будь-якому випадку відсутність коштів у Боржника не є обставиною, що ускладнює виконання рішення Господарського суду або робить його неможливим у розумінні ч. 3 ст. 331 ГПК України.

По-друге, згідно з ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тож, особа, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто обов'язок доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 73 ГПК України, наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів - фактичних даних.

Докази, у відповідності до статей 76-79 ГПК України, повинні відповідати, зокрема вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Заявник не довів обґрунтованість своєї заяви про розстрочення сплати штрафних санкцій строком на 1 рік, крім того, позивач заперечував проти задоволення вказаної заяви.

За таких умов суд відмовляє у задоволенні заяви боржника про розстрочення сплати штрафних санкцій у справі № 910/16859/17.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 73, 76-79, 331 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" про розстрочку сплати штрафних санкцій для Приватного акціонерного товариства "Київенергоремонт" рівними частинами на один рік відмовити.

2. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку згідно ст.ст 254-256 ГПК України.

Повне рішення складено 26.04.2018

Суддя І. В. Усатенко