Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2018 р. Справа № 906/166/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

прокурора: Шевчук М.М.

від відповідачів: не з'явились

розглянувши у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави

до 1) Народицької селищної ради Житомирської області (смт.Народичі,

Житомирська область)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська Нива" (с.Сухарівка, Народицький район, Житомирська область)

про визнання незаконним та скасувати рішення №543 від 07.06.17., визнання недійсним договору оренди №246 від 01.07.17., повернути земельну ділянку площею 40,00 га

Прокурором пред'явлено позов, в якому просить:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області №543 від 07.06.2017 «Про укладення попереднього договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Поліська Нива».

2. Визнати недійсними договір оренди № 246 від 01.07.2017, укладений між Народицькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліська Нива», зареєстрований Народицькою селищною радою в реєстрі земель за №246 від 01.07.2017.

3. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліська Нива» повернути земельну ділянку загальною площею 40,00 га, яка знаходиться на території Народицької селищної ради за межами населених пунктів, до земель запасу Народицької селищної ради Житомирської області у стані не гіршому порівняно з тим, у якому її одержано в користування.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що належним розпорядником спірної земельної ділянки є Кабінет Міністрів України; спірне рішення було прийняте Народицькою селищною радою з перевищенням повноважень, за відсутності землевпорядної документації, технічної документації та нормативно-грошової оцінки вказаних земель.

У відзивах на позовну заяву від 20.03.18 та від 28.03.18 Народицька селищна рада позов не визнала . Зокрема вважає, що прокурором подано даний позов без належного підтвердження підстав для здійснення представництва інтересів держави у суді; прокурором не зазначено в чому полягає порушення інтересів держави, негативні наслідки порушення, причинно-наслідкового зв'язку; норми чинного законодавства встановлюють право розпородження земельними ділянками органами місцевого самоврядування;спірна земельна ділянка знаходиться на теритрії Народицької громади; не подано доказів того, що спірна земельна ділянка відноситься до відповідної категорії забрудненості; за наслідками радіологічного обстеження вказана земельна ділянка може використовуватись для ведення сільськогосподарського виробництва.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Народицька селищна рада свого представника в судове засідання не направила, про причину неявки суд не повідомила, про день розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції. Позиція сільської ради щодо позовної заяви викладена у відзивах на позовну заяву.

ТОВ «Поліська Нива» свого представника в судове засідання не направило, про причину неявки суд не повідомило,про день розгляду справи було повідомлене належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Ухвала, яка направлялась відповідачу на адресу, яка в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою поштового відділення: "за закінченням встановленого строку зберігання". Ухвала направлялася відповідачу за адресою: місто Житомир, майдан Польовий,15,кв.212. Іншої адреси відповідач не повідомляв.

Відповідно до ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки представників в судове засідання для реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів, однак відповідачі не скористалися своїм правом наданим ст.46 ГПК України, бути присутнім у судовому засіданні та надати свої заперечення по суті позову відповідачем-2.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.202 ГПК України.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

На п'ятнадцятій сесії Народицькою селищною радою прийнято рішення «Про укладення попереднього договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Поліська Нива» №543 від 07.06.2017 (а.с.14).

Відповідно до вказаного рішення на період виготовлення проекту землеустрою та до укладення довгострокового договору оренди земельної ділянки вирішено укласти попередній договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Поліська Нива» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 40,00 га із земель реформованого КПС ім. Щорса, що на території Народицької селищної ради .

На підставі вказаного рішення 01.07.2017 між Народицькою селищною радою в особі голови ОСОБА_1 та ТОВ «Поліська Нива» в особі директора ОСОБА_2 укладено договір оренди землі (попередній) №246, який зареєстровано в реєстрі земель селищної ради за №246 від 01.07.2017 (а.с.15).

За умовами вказаного договору в строкове платне користування строком з 01.07.2017 по 31.05.2018 передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 40,00 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Передача земельної ділянки загальною площею 40,00 га здійснена за актом приймання-передачі від 01.07.2017.

Відповідно до інформації відділу у Народицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області передана у користування земельна ділянка площею 40,00 га розташована за межами населеного пункту с.Базар, є державною власністю та має статус земель запасу , відноситься до земель сільськогосподарського призначення (рядок 94 - земель запасу, гр.18 - радіоактивно забруднені сільськогосподарські угіддя, які не використовуються в сільськогосподарському виробництві), технічна документація із землеустрою не виготовлялась, нормативно - грошова оцінка вказаних земель не розроблялась (а.с.19).

Прокурор посилається на те, що технічна документація на вказані землі відсутня, нормативно - грошова оцінка вказаних земель не розроблялась.Крім того, відсутність у ТОВ «Поліська Нива» на момент прийняття спірного рішення розробленої землевпорядної документації щодо надання земельної ділянки у користування на умовах оренди в силу положень ст. 123 Земельного кодексу України не створювало жодних підстав для прийняття рішення щодо передачі землі у користування.

Вказане стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Будь-який акт, рішення чи дії, прийняті (вчинені) з відхиленням від цього принципу, мають визнаватися незаконними.

Статтею 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до п.34 ч. 1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до компетенції селищних рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування України», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Повноваження селищних рад у галузі земельних відносин на території селищ визначені в ст.12 Земельного кодексу України, в п.а) та п. в) якої передбачено такі повноваження, як розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 83 Земельного кодексу України (в редакції ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VІ) визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності (ч. 1 ст. 84 ЗК України).

В Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012 № 5245-VI (далі - Закон), який набрав чинності 01.01.2013, визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу (п. 3). У державній власності залишаються, зокрема, усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті "а" пункту 3 цього розділу (п. 4). В п.7 передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Крім того, зазначеним Законом доповнено ст.15 Земельного Кодексу України, згідно якої розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності здійснюється відповідно до повноважень, визначених Земельним Кодексом.

Зокрема, відповідно до вимог п.є-1) ст. 15-1 Земельного кодексу України, до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, належать розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до п. 4 підпункту в, г), Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI, у державній власності залишаються землі зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади та які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно частини 8 статті 122 Земельного Кодексу України Кабінет Міністрів передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або користування у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно вимог статті 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 3 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 даного Кодексу.

Згідно абзаців 3 та 4 частини 1 ст. 123 ЗК України надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Оскільки зазначена земельна ділянка площею 40га, знаходиться за межами населеного пункту с. Базар, то відповідно до ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" перебуває у державній власності.

Відповідно до п. а) ст. 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища. Центральним органом виконавчої влади у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), основними завданнями якого є реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, на виконання якого Держгеокадастр України організовує виконання на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні; веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки (Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015).

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 31 Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. Територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин є Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області.

Отже, Народицька селищна рада не мала повноважень приймати рішення щодо розпорядження земельними ділянками, які знаходяться у державній власності.

При цьому, ст. 20 Господарського кодексу України передбачено, що одним із способів захисту суб'єктів господарювання є визнання повністю або частково недійсними актів органів місцевого самоврядування, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

За цих обставин та наведених норм законодавства рішення Народицької селищної ради від 07.06.2017 №543 про передачу в користування спірної земельної ділянки сільськогосподарського призначення підлягає визнанню недійсним.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору суд виходить з такого.

Підставою недійсності правочину згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскаржуваний договір суперечить вищенаведеним вимогам Земельного кодексу України, оскільки за його умовами розпорядження земельними ділянками здійснено особою, яка не має відповідних повноважень.

Згідно зі ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд враховує приписи ч. 2 ст.19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якими органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені, зокрема, Конституцією і законами України.

Таким чином, договір оренди землі від 01.07.2017 слід визнати недійсним, так як укладений з порушенням вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" №5245-VІ ", а Народицька селищна рада, укладаючи спірний договір оренди землі, розпорядилася землями сільськогосподарського призначення (радіоактивно забрудненими сільськогосподарськими угіддями, які не використовуються у сільськогосподарському виробництві), що знаходяться за межами населених пунктів, перевищивши свої повноваження.

Відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 216 Цивільного кодексу України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

На підставі викладеного, у зв'язку із скасуванням рішення №543 від 07.06.2017 "Про укладання попереднього договору оренди землі з ТОВ "Поліська Нива", визнанням недійсним договору оренди землі (попереднього) від 01.07.2017, правові підстави користування ТОВ "Поліська Нива" земельною ділянкою сільськогосподарського призначення (землі запасу селищної ради) загальною площею 40 га, яка знаходиться на території Народницької селищної ради, за межами населеною пункту с. Базар, відсутні, а тому підлягає до задоволення вимога прокурора про зобов'язання їх звільнення.

Щодо заперечення Народицької селищної ради.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів громадян і держави в суді у випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № З-рп/99 у справі №1-1/99 від 08.04.1999 прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частини другої статті 29 Господарського процесуального кодексу України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 N1-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Ураховуючи рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 в якому зазначено, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, зокрема охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Розпорядником спірної земельної ділянки є Кабінет Міністрів України. Органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.15 "Про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру. " є

Однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з даного питання, що унеможливлює здійснення ним захисту інтересів держави.

В даному випадку, як зазначає прокурор, необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що відновлення порушених державних інтересів шляхом прийняття рішення про задоволення позовних вимог передбачатиме повернення земельної ділянки до державної форми власності, приведення правовідносин у межі дії правового поля відповідно до вимог діючого законодавства.

З огляду на викладене вище, виходячи з предмету та підстав позову, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості звернення прокурора з даним позовом до суду.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а заперечення відповідача спростовуються викладеним вище.

Відповідно до ст. ст. 13,73,74,77 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на відповідачів порівну.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати незаконним та скасувати рішення Народицької селищної ради Народицького району Житомирської області №543 від 07.06.2017 «Про укладення попереднього договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Поліська Нива».

3. Визнати недійсним договір оренди № 246 від 01.07.2017, укладений між Народицькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Поліська Нива», зареєстрований Народицькою селищною радою в реєстрі земель за №246 від 01.07.2017 щодо земельної ділянки загальною площею 40,00 га.

4. Товариству з обмеженою відповідальністю «Поліська Нива» (11452, Житомирська область, Народицький район, с. Сухарівка, вул. Визволителів, 33, ) повернути земельну ділянку загальною площею 40,00 га, яка знаходиться на території Народицької селищної ради за межами населених пунктів, до земель запасу Народицької селищної ради Житомирської області (11401, Житомирська область, смт.Народичі, вул. Свято-Миколаївська, 175, ) у стані не гіршому порівняно з тим, у якому її одержано в користування.

5. Стягнути з Народицької селищної ради Житомирської області (11401, Житомирська область, смт.Народичі, вул. Свято-Миколаївська, 175, ) на користь прокуратури Житомирської області (10008, вул. Святослава Ріхтера, 11, м. Житомир, , розрахунковий рахунок 1049, МФО 820172, ДКСУ м. Київ)- 2643,00грн. судового збору.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська Нива" (11452, Житомирська область, Народицький район, с. Сухарівка, вул. Визволителів, 33, ) на користь Прокуратури Житомирської області (10008, вул. Святослава Ріхтера, 11, м. Житомир, , розрахунковий рахунок 1049, МФО 820172, ДКСУ м. Київ) - 2643,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.05.18

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- Коростенська місцева прокуратура (11500,м.Коростень, вул.Героїв Чорнобиля,10)

3- прокуратура Житомирської області

4- Народицька селищна рада Житомирської області (11401, смт.Народичі, вул.Свято-Миколаївська,175)(рек. з повідом.)

5- Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліська Нива" (11452, с.Сухарівка,Народицький район,Житомирська область, вул.Визволителів,33)(рек. з повідом.)