РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2018Справа №910/1871/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до 1. Міністерства юстиції України в особі Департаменту державної виконавчої служби

2. Державної казначейської служби України

про стягнення 1 575,43 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі -«Компанія») звернулася до господарського суду міста Києва із позовною заявою, в якій просить стягнути із Міністерства юстиції України (надалі - «Міністерство») через Державну казначейську службу України понесену матеріальну шкоду у розмірі 1 575 гривень 43 копійки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Компанією понесені витрати, пов'язані із відрядженням представника у судове засідання господарського суду Запорізької області для розгляду скарги на дії державного виконавця в межах справи №905/570/14. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.01.2018 р. у справі №905/570/14 скаргу Компанії задоволено, встановлено неправомірну бездіяльність органу державної виконавчої служби, який входить до складу Міністерства, а тому Компанія вважає, що понесені витрати на участь у судовому засіданні є збитками Компанії, понесеними виключно внаслідок неправомірних дій (бездіяльності) органу ДВС.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2018 р. відкрито провадження у справі, з урахуванням положень ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання). Запропоновано відповідачам надати відзиви на позов та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, встановлено відповідні строки для вчинення сторонами процесуальних дій.

Як у визначені строки, так і на момент ухвалення судового рішення у даній справі відповідачі не скористалися своїм правом надати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, суд з урахуванням ст.ст. 42, 80, 165 Господарського процесуального кодексу України та наявності у матеріалах справи доказів одержання ухвали про відкриття провадження у справі відповідачами 26 та 27 лютого 2018 року) вирішує даний спір за наявними у матеріалах справи доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

25.08.2015 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - «Відділ») відкрито виконавче провадження №48544574 з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 05.05.2015 р. у справі №905/570/14 про стягнення з ПАТ «Енергомашспецсталь» на користь Компанії грошових коштів.

Вбачаючи у діях Відділу бездіяльність при примусовому виконанні наказу у межах виконавчого провадження №48544574 Компанія звернулася до господарського суду Запорізької області зі скаргою в порядку розділу VI Господарського процесуального кодексу України на бездіяльність Відділу.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.01.2018 р. у справі №905/570/14 частково задоволено скаргу Компанії; визнано неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу Мурихіна С.В., яка полягає у нездійсненні передбачених законом заходів щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області від 05.05.2015 р. у справі №905/570/14; зобов'язано старшого державного виконавця Відділу Мурихіна С.В. усунути порушення прав Компанії у виконавчому провадженні №48544574. Ухвала набрала законної сили.

З метою участі у судовому засіданні у справі №905/570/14 щодо розгляду вказаної скарги Компанією на підставі наказу про відрядження №343 від 22.01.2018 р. відправлено начальника сектора Компанії ОСОБА_1 до міста Запоріжжя для представництва інтересів у господарському суді Запорізької області у справі №905/570/14 терміном 2 дні з 24 по 25 січня 2018 року.

Розрахунком авансу витрат на відрядження, затвердженого Заступником директора Компанії згідно Інструкції про службові відрядження в межах України працівників Компанії від 24.06.2016 р. №66 та на підставі наказу про відрядження погоджено витрати на відрядження у розмірі 1 640 грн. (1 000 грн. - проїзд, 640 грн. добові).

Посвідченням про відрядження №343 від 22.01.2018 р. та ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.01.2018 р. у справі №905/570/14 підтверджується участь працівника Компанії ОСОБА_1 у судовому засіданні у наведеній справі.

Звітом про використання коштів, виданих на відрядження №15 від 30.01.2018 р. та ксерокопіями проїзних документів ПАТ «Українська залізниця» підтверджується загальний розмір витрат Компанії на представництво інтересів у господарського суду Запорізької області при розгляді скарги на бездіяльність Відділу у справі №905/570/14 у розмірі 1 574,43 грн. (396,68 грн. квиток Київ - Запоріжжя, 538,75 грн. квиток Запоріжжя - Київ, 640 грн. добові).

Спір у даній справі виник у зв'язку із тим, що Компанія вважає, що понесені витрати для захисту своїх прав та інтересів на представництво у господарського суду Запорізької області при розгляді скарги на бездіяльність Відділу у справі №905/570/14 є збитками Компанії та мають бути відшкодовані, особою з чиєї вини такі збитки були спричинені. Оскільки Відділ не має статусу окремої юридичної особи, а входить до складу Міністерства, то Компанія вважає, що збитки мають бути відшкодовані Міністерством.

З урахуванням ст.ст. 75, 86, 237 Господарського процесуального кодексу України суд вважає, що викладені обставини, якими Компанія обґрунтовує позов, дійсно мали місце, оскільки підтверджені належними доказами, не спростовані відповідачами, а суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Крім того, судом на підставі ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України з використанням доступу до загальнодоступного Єдиного державного реєстру судових рішень самостійно встановлено фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, а саме - ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 07.03.2018 р. у справ №905/570/14 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Запорізької області від 25.01.2018 р. у справі №905/570/14 та призначено розгляд справи на 16.04.2018 р.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору суду необхідно надати відповідь на такі питання:

- чи є понесені витрати за своєю правовою природою шкодою (збитками);

- чи не існує іншого порядку відшкодування такої шкоди (збитків), а саме чи не підлягає вона відшкодуванню у визначеному Главою 8 Розділу I Господарського процесуального кодексу України порядку;

- чи має Міністерство обов'язок по відшкодуванню такої шкоди (збитків).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В даному випадку Компанія вважає свої витрати шкодою (збитками) у зв'язку із тим, що такі витрати були необхідні у зв'язку із подачею скарги на дії на дії Відділу.

Тобто, за змістом ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є в тому числі витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

За змістом ч. 1 ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відтак, метою подачі скарги в порядку Розділу VI Господарського процесуального кодексу України є захист прав сторони виконавчого провадження в межах виконавчого провадження з примусового виконання відповідного виконавчого документа, виданого господарським судом.

Із системного аналізу положень ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України та ст. 339 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що витрати, які понесені стороною виконавчого провадження у зв'язку із звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця за своєю матеріально-правовою природою є збитками (шкодою), оскільки необхідні для відновлення порушеного права.

Таким чином, понесені Компанією витрати за своєю правовою природою є збитками (шкодою).

За змістом ст. 344 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Частиною 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Тобто, законодавцем включено до процесуального закону - Господарського процесуального кодексу України норму щодо спеціального порядку розподілу судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, які за своєю природою є збитками (шкодою), оскільки як скарга в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, так будь-яке звернення до суду (в т.ч. позовна заява) за своїм змістом обумовлені захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права і законного інтересу.

З урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір» такі витрати є пов'язаними із розглядом справи судом (в деяких випадках (судовий збір, поштова відправка іншій особі) є обов'язковими, а відтак є похідними від відповідного процесуального документу (позову, скарги тощо).

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України з метою спрощення процедури відшкодування стороною, з вини якої виник спір (державним чи приватних виконавцем в частині розгляду відповідних скарг), на користь сторони, права або інтереси якої захищено судом, понесених витрат, які за правовою природою є збитками (шкодою), встановлено спрощений порядок їх відшкодування - одночасно із вирішенням відповідного спору. Вказаний спеціальний порядок відшкодування збитків (шкоди) - судових витрат є виправданим, адже в іншому випадку один спір буде зумовлювати виникнення іншого (щодо відшкодування понесених у іншій справі збитків (шкоди) - судових витрат), а відтак є формою справедливої процесуальної економії.

Отже, суд вважає, що категорії збитків (шкоди), передбачених ст. 22 Цивільного кодексу України та судових витрат, передбачених ст. 123 Господарського процесуального кодексу України співвідносяться як загальне та спеціальне, оскільки останнім законодавчо визначений спеціальний спрощений порядок доказування та стягнення.

Порядок розподілу збитків (шкоди), які законодавцем віднесено до складу судових витрат, врегульовано ст.ст. 129, 344 Господарського процесуального кодексу України - виключно судом, який вирішує спір, за наслідками його розгляду, або в порядку ст. 244 Господарського процесуального кодексу України шляхом винесення додаткового рішення.

Компанія вказує, що понесла витрати на відрядження представника: добові та плата за проїзд.

Частина 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначає, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Понесені Компанією витрати не віднесені до пунктів 1-3 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, а аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у пунктів 4 такої частини, суд приходить до висновку, що диспозиція такого пункту пов'язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії «витрат, пов'язаних з розглядом справи», а відтак і до категорії «судових витрат» - їх пов'язаність з вчиненням інших «процесуальних дій».

З системного аналізу ст.ст. 3, 12, 13, 15, 120, 121, 185, 223, 331, 338 Господарського процесуального кодексу України будь-які дії учасника господарської справи, пов'язані із її розглядом судом - в т.ч. явка в судове засідання, участь у судовому засіданні є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак і витрати понесені такою стороною, які хоч за своєю матеріально-правовою природою є збитками (шкодою), проте відносяться до складу судових витрат.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.12.2017 р. у справі №905/570/14 прийнято скаргу до розгляду, а явку учасників справи (в т.ч. Компанії) визнано обов'язковою. З ухвали господарського суду Запорізької області від 25.01.2018 р. у справі №905/570/14 вбачається участь представника Компанії у судовому засіданні (в тому числі у всіх процесуальних діях, вчинених судом).

Визначення спеціального порядку розподілу, відшкодування судових витрат, до яких, на думку суду, віднесені понесені Компанією витрати, виключає їх стягнення в межах окремого позову. Їх розподіл можливий, виключено в межах справи №905/570/14 господарського суду Запорізької області на підставі ст.ст. 129, 344 Господарського процесуального кодексу України, в тому числі (якщо таке питання не було винесено на розгляд суду одночасно з прийняттям ухвали від 25.01.2018 р.) шляхом винесення додаткової ухвали в порядку ст. 244 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим кодексом.

Наведений висновок та системне тлумачення положень Цивільного кодексу України і Господарського процесуального кодексу України не становить втручання у мирне володіння майном Компанії (можливість домогтися відшкодування понесених витрат), адже визначено процедуру одержання відповідного відшкодування, а інакше тлумачення буде суперечити ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, адже завданням господарського судочинства є, зокрема, вирішення спорів, а не породження нових (в частині відшкодування збитків (шкоди), які віднесені процесуальним законом до складу судових витрат).

За таких обставин, відсутні підстави для відшкодування понесених Компанією витрат в межах окремого позову, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідь на питання чи має Міністерство обов'язок по відшкодуванню такої шкоди (збитків), якими, на думку суду, є судові витрати, підлягає вирішенню виключно в межах справи №905/570/14 господарського суду Запорізької області.

Незавершення апеляційного провадження у справі №905/570/14, з огляду на висновки суду у даній справі, не є перешкодою для ухвалення даного рішення.

Суд, аналізуючи можливість закриття провадження у даній справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, виходить із того, що відсутні передбачені нормою підстави для цього, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, проте таке судочинство встановлює особливий порядок розгляду даних спорів саме в межах господарського, а не іншого судочинства, відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подачу даного позову необхідно покласти на Компанію, а за змістом п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» їх стягнення з Компанії не проводиться.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд.1; ідентифікаційний код 31301827) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13; ідентифікаційний код 33743494) та Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд 6; ідентифікаційний код 37567646) відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом справи, покласти на Дочірню компанію «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 20.04.2018 р.

Суддя Р.В.Бойко