ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/7686/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 у справі

за позовом Фізичної особи - підприємця Кріль Ірини Ігорівни,

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "А.В.Т.",

про стягнення 239 924,10 грн,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року Фізична особа - підприємець (далі - ФОП) Кріль І.І. звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - ПрАТ "СК "Українська страхова група") про стягнення 239 924,10 грн, з яких: 122 497,00 грн страхового відшкодування, 106 996,10 грн втрат від інфляції та 10 431,00 грн - 3% річних, із підстав невиконання відповідачем зобов'язань за договором від 27.12.2013 № 10-1301-13-00086 щодо виплати страхового відшкодування внаслідок крадіжки застрахованого майна.

У відзиві на позовну заяву ПрАТ "СК "Українська страхова група", заперечуючи проти її задоволення зазначило про закріплене у договорі право страховика відстрочити виплату страхового відшкодування у разі порушення кримінальної справи за фактом страхового випадку до закриття, зупинення кримінальної справи або винесення рішення судом, що свідчить про передчасність цього позову. Крім того, відповідач наголосив, що позивач, знаючи про те, що м. Маріуполь визнано тимчасово окупованою територією, де триває антитерористична операція, жодного разу не повідомив відповідачеві про зміну страхового ризику, чим порушив вимоги підпункту 4.2.1 пункту 4.2 договору, на той час як подія, заявлена позивачем, згідно з розділом 3 договору є винятком зі страхових випадків і обмеженням страхування.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.08.2017 (суддя Курдельчук І.Д.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 (судді: Коротун О.М., Разіна Т.І., Гончаров С.А.), позов задоволено частково, стягнуто з ПрАТ "СК "Українська страхова група" на користь ФОП Кріль І.І. 122 497,00 грн страхового відшкодування, 94 648, 69 грн втрат від інфляції, 9 141,97 грн - 3% річних і 3 394,31 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суди аргументували рішення правомірністю та обґрунтованістю позовних вимог, здійснивши при цьому перерахунок заявлених до стягнення сум, у зв'язку з чим дійшли висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІРМА "А.В.Т.".

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ПрАТ "СК "Українська страхова група" у касаційній скарзі просить рішення Господарського суду м. Києва від 08.08.2017 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому скаржник наголошує, що з огляду на положення підпункту 10.1.5 пункту 10.1 розділу 10 договору, укладеного між сторонами, достатньою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є дії охоронної компанії, навмисно або з необережності спрямовані на настання страхового випадку. Крім того, оскільки справа щодо крадіжки майна не розслідувалася і слідчі дії не проводилися, дотепер достеменно невідомо, за яких обставин сталося викрадення майна позивача, ФОП Кріль І.І. не доведено настання страхового випадку. Скаржник також зазначає, що до викрадення майна ФОП Кріль І.І. знала про проведення антитерористичної операції у м. Маріуполі, однак не повідомила ПрАТ "СК "Українська страхова група" про зміну страхового ризику, чим порушила умови договору, а подія, заявлена позивачем, тільки має ознаки страхового випадку, проте з урахуванням змісту розділу 3 договору є винятком зі страхових випадків і обмеженням страхування.

У відзиві на касаційну скаргу ФОП Кріль І.І. просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити без змін, наголошуючи, що посилання скаржника на пункт 4.3.3 договору щодо підстав відтермінування прийняття рішення стосовно страхового відшкодування є необґрунтованими і не відповідають умовам договору. При цьому, як правильно було встановлено судами, м. Маріуполь не входило до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, а отже у позивача не було підстав для повідомлення відповідачеві про зміну страхового ризику станом на час настання страхового випадку.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржені у справі судові рішення, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що 27.12.2013 між ФОП Кріль І.І. (страхувальник) і ПрАТ "СК "Українська страхова група" (страховик) укладено договір, предметом (об'єктом страхування) якого є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, визначеним у договорі.

Як убачається із матеріалів справи та установлено судами, ФОП Кріль І.І. звернулася до Жовтневого районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справи України м. Маріуполя з повідомленням про кримінальне правопорушення Зокрема, у ніч 10.05.2014 керівник магазину "Клік" Бородін М. О. отримав дзвінок від представників охоронної фірми про те, що у цьому магазині спрацювала сигналізація, але представники прибути не можуть із незалежних від них причин. У подальшому з'ясувалося,що двері у магазині "Клік" зламано, а відділ піддано розграбуванню. Міліція, прийнявши виклик за телефоном 02, на місце події не з'явилася. Із магазину позивача було вкрадено товар на суму 125 307,00 грн.

12.05.2014 ФОП Кріль І.І. звернулася до ПрАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

У листі від 14.07.2014 № 03/4655 ПрАТ "СК "Українська страхова група" повідомило позивачеві про те, що 14.07.2014 страхувальником прийнято рішення про проведення страхового розслідування з метою об'єктивного встановлення всіх обставин настання цього страхового випадку, перевірки інформації та документів, наданих страхувальником; рішення про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування буде прийнято після закінчення страхового розслідування, про що позивачеві буде повідомлено додатково.

За змістом статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондуються зі змістом частини 1 статті 16 Закону України "Про страхування", зокрема договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом положень статті 988 Цивільного кодексу України та статті 20 Закону України "Про страхування" обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Положення наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика здійснити виплату страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є винятком зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Згідно з пунктом 3.1 договору страхування від 27.12.2013, укладеного між сторонами, не визнаються страховим випадком та не підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні майновим інтересам страхувальника внаслідок загибелі, пошкодження або втрати застрахованого майна в результаті, зокрема: будь-яких воєнних дій, війни, у тому числі громадянської війни, інтервенції, збройних конфліктів як з оголошенням, так і без оголошення війни, незалежно від кількості людей, що беруть участь у них, вторгнення, дії зовнішніх ворогів; будь-якого терористичного акту; внутрішніх громадських заворушень, воєнних або громадянських повстань, революцій, відділення територій, заколоту, путчу, бунту, державного перевороту; дії військової або узурпованої влади, військове або облогове положення або будь-які події або причини, спрямовані на підтримку таких подій.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" введено у дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669-VII, за змістом частини 1 статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р і від 02.12.2015 № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Судами установлено, що станом на день страхового випадку - 10.05.2014 м. Маріуполь не входило до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і було включено до відповідного переліку тільки 30.10.2014. Отже, ФОП Кріль І.І. не мала підстав для повідомлення страховика про зміну страхового ризику, а тому доводи відповідача про порушення позивачем умов договору судами правомірно відхилено.

При цьому згідно зі статтею 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Однак, як установлено судами, матеріали справи не містять сертифіката Торгово-промислової палати України, а тому немає доказів звільнення відповідача від виконання умов договору через настання форс-мажорних обставин.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як установлено судами попередніх інстанцій, згідно з умовами договору страховик має право: - самостійно з'ясовувати причини та обставини настання страхового випадку; за необхідності надсилати запити компетентним органам, що володіють інформацією про страховий випадок, про надання інформації, що підтверджує факт та причини його настання (підпункт 4.3.2 пункту 4.3 договору); - в разі, якщо за фактом страхового випадку порушено кримінальну справу, відстрочити виплату страхового відшкодування до закриття, зупинення кримінальної справи або прийняття рішення судом (підпункт 4.3.3 пункту 4.3 договору); - здійснювати заходи з перевірки наданих страхувальником даних і документів стосовно застрахованого майна, умов його експлуатації та зберігання, факту і обставин страхового випадку, розмір завданих збитків; робити огляд місця настання події в тому числі фото- і відеозйомку та скласти акт огляду (підпункт 4.3.5 пункту 4.3 договору); - відстрочити складання страхового акта і виплату страхового відшкодування у випадках, передбачених розділом 10 договору, Правилами добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ, зареєстрованих Державною комісією з регулювання фінансових ринків від 26.08.2005 № 1150769, Правилами добровільного страхування майна (іншого, ніж передбаченого пунктами 5 - 9 статті 6 Закону України "Про страхування"), зареєстрованих Державною комісією з регулювання фінансових ринків від 22.06.2006 № 1161812, та чинним законодавством України (підпункт 4.3.8 пункту 4.3 договору); - відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених у розділі 10 договору, Правилах і чинному законодавстві України (підпункт 4.3.9 пункту 4.3 договору).

Згідно із Правилами страхування виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком відповідно до цих Правил, умов договору страхування та чинного законодавства України на підставі заяви страхувальника та страхового акта. Страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою протягом 30 робочих днів після надання страхувальником усіх необхідних документів, що підтверджують причини, обставини і розмір збитку. Страховик має право продовжити термін складання страхового акта за умови, якщо в нього є мотивовані сумніви в дійсності документів, що підтверджують страховий випадок - доти, доки не буде підтверджено дійсність таких документів, але не більше шести місяців з дня повідомлення страховика про страховий випадок.

Крім того, за умовами договору страховик зобов'язаний: - протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку, та виконання страхувальником зобов'язання, передбаченого в пункті 5.5 договору, здійснити огляд пошкодженого майна та вжити заходів для визначення розміру збитків та/або проведення незалежної експертизи (підпункт 4.4.4 пункту 4.4 договору); - скласти страховий акт або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (його частини) в термін не пізніше 30 (тридцяти) робочих днів від дати отримання від страхувальника всіх необхідних документів, зазначених у розділі 8 договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, а також отримання акта експертизи, якщо таку експертизу було замовлено страховиком (підпункт 4.4.7 пункту 4.4 договору); - у разі відмови у виплаті страхового відшкодування - протягом 10 (десяти) робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити про це страхувальника та вигодонабувача з обґрунтуванням причин відмови (підпункт 4.4.8 пункту 4.4 договору). Підставами для відмови у виплаті є: - навмисні дії або дії з необережності третіх осіб, з якими страхувальник заключив договір на охорону застрахованого майна, спрямовані на настання страхового випадку (підпункт 10.1.5 пункту 10.1 договору); - невиконання або неналежне виконання страхувальником своїх обов'язків згідно з договором, якщо він не доведе, що виконання (або неналежне виконання) було неможливим внаслідок дії непереборної сили (підпункт 10.1.13 пункту 10.1 договору).

Проте, як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до пункту 2.3.4 договору до страхових випадків зокрема належать неправомірні дії третіх осіб, а саме: крадіжка зі зламом, грабіж, розбійний напад, умисне знищення або пошкодження майна третіми особами (у тому числі вандалізм, хуліганство). Отже, умовами договору передбачено обов'язок відповідача відшкодувати збитки, завдані внаслідок неправомірних дій третіх осіб, доказів звільнення відповідача від виконання покладених на нього за договором обов`язків у матеріалах справи не має.

При цьому стосовно доводів відповідача про те, що представники охоронної компанії навмисно не приїхали на об'єкт охорони (магазин "Клік"), суди зазначили, що відповідно до підпункту 10.1.5 пункту 10.1. договору наведене є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, однак відповідачем не надано жодних доказів у розумінні статей 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час розгляду справи), які б підтверджували уникнення страхового випадку в разі прибуття представників охоронної компанії після спрацювання сигналізації.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що невиплата страхового відшкодування із посиланням на дії охоронної компанії є уникненням від виконання страховиком прямого обов'язку, визначеного договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 цього Кодексу передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ураховуючи встановлені судами обставини, зокрема щодо відсутності доказів звільнення відповідача від виконання умов договору та враховуючи уникнення ним обов'язку зі складання страхового акта та виплати страхового відшкодування протягом трьох років, страховик порушує чинне законодавство України та умови договору, укладеного із позивачем.

Доводи скаржника про відстрочення виплати страхового відшкодування на підставі пункту 4.3.3 договору у разі, якщо за фактом страхового випадку порушено кримінальну справу до закриття, зупинення кримінальної справи або винесення рішення судом, не може бути взято до уваги з огляду на встановлення судами обставин щодо невиконання страховиком умов договору зі складання страхового акта та невиплати страхового відшкодування протягом строку, що перевищує встановлені договором і законодавством строки за відсутності прийнятого відповідного рішення про наявність підставі для здійснення такого відшкодування.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про стягнення 122 497,00 грн страхового відшкодування.

Разом із цим ФОП Кріль І.І. також просила стягнути з ПрАТ "СК "Українська страхова група" 106 996,10 грн втрат від інфляції та 10 431 грн 3 % річних за період із 07.07.2014 по 08.05.2017.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій установили, що згідно з пунктом 12.3 Правил добровільного страхування майна (іншого, ніж передбаченого пунктами 5 - 9 статті 6 Закону України "Про страхування"), зареєстрованих Державною комісією з регулювання фінансових ринків від 22.06.2006 № 1161812, передбачено право страховика продовжити термін складання страхового акта у строк не більше шести місяців з дня повідомлення страховика про страховий випадок. Оскільки ФОП Кріль І.І. звернулася до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування 12.05.2014, то останнім днем складання страхового акта та виплати страхового відшкодування є 12.11.2014, а отже обґрунтованою є сума 94 648,69 грн втрат від інфляції і 9 141,97 грн - 3 % річних за період з 13.11.2014 по 08.05.2017.

Викладені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно і повно встановлених судами.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017, що діяла на час здійснення касаційного провадження), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема щодо ненадання позивачем належних доказів на підтвердження його позовних вимог, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування немає.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 та рішення Господарського суду м. Києва від 08.08.2017 у справі № 910/7686/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак