ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/302/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Величко Т.А., Таран С.В.

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю:

ФОП - Марченко В.В., паспорт серія НОМЕР_1 від 18.02.1997

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Марченка Валентина Валентиновича

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.02.2018

суддя - Гут С.Ф.

місце ухвалення: м. Одеса

по справі № 916/302/18

за заявою Фізичної особи - підприємця Марченка Валентина Валентиновича про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову

до відповідачів:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Муніципальна служба охорони»;

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Малахіт»

про визнання недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Марченко Валентин Валентинович звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову до ТОВ «Муніципальна служба охорони» та ТОВ «Малахіт», у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладання арешту на автомобіль RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_2.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.02.2018 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Марченка Валентина Валентиновича про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову відмовлено.

Не погоджуючись із даною ухвалою господарського суду, ФОП Марченко В.В., звернувся до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить скасувати судове рішення Господарського суду Одеської області за справою 916/302/18 від 21.02.2018 повністю і ухвалити нове рішення, яким накласти арешт на автомобіль RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_2.

Узагальнені доводи апеляційної скарги: ФОП Марченко В.В. зазначає, що місцевим господарським судом проігноровано ухвала суду в цивільній справі №522/7654/17, в якій наведений перелік дій керівника ТОВ «Малахіт» Рожкова Д.В. що свідчать про вдалі спроби щодо розпродажу майна одразу після відкриття провадження по цивільній справі. Скаржник вважає, що ТОВ «Малахіт» буде намагатися унеможливити виконання рішення не тільки в цивільній а і в господарській справі, в разі задоволення мого позову «про визнання недійсним правочину». Проте суд не звернув увагу на такий доказ (а.с.24) що підтверджує неповне з'ясування обставин справи.

При розгляді заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції було порушено статтю 6 конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод». Розгляд справи 916/302/18, відбувся без виклику сторін, що не суперечить процесуальному закону. Але інформація про дату та конкретний час судового засідання не була оприлюднена, що унеможливило, присутність як заявника, так і присутність громадськості на судовому засідань, що в свою чергу порушило принцип гласності і відкритості, закріплений у п. З ч.2 ст.2 ГПК України.

Посилання суду в своїй ухвалі на непорушність права власності логічно не пов'язано ні з заявою про забезпечення позову, ні з майбутнім немайновим позовом, в якому ФОП Марченко В. В. буде намагатися довести, що угода на підставі якої право власності на автомобіль перейшло від ТОВ «Муніципальної служби охорони» до ТОВ «Малахіт», суперечила закону в момент її укладення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді - Аленін О.Ю., Богатир К.В.) від 19.03.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Марченка В.В. на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.02.2018 у справі № 916/302/18.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 призначено справу №916/302/18 до розгляду на 02.04.2018 об 11:30 год.

У зв'язку із перебуванням у відрядженні судді-члена колегії Богатиря К.В. 02.04.2018 та перебування судді-члена колегії Аленіна О.Ю. у відпустці 02.04.2018, відповідно до розпорядження В.о. керівника апарату суду № 368 від 02.04.2018 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 справу № 916/302/18 прийнято до провадження у складі суду: головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді: Величко Т.А., Таран С.В.

У судове засідання 18.04.2018 з'явився ФОП Марченко В.В., який підтримав апеляційну скаргу.

Представники ТОВ «Муніципальна служба охорони» та ТОВ «Малахіт» в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов'язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову до ТОВ «Муніципальна служба охорони» та ТОВ «Малахіт», шляхом накладання арешту на автомобіль RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_2, заявник зазначає, що відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2017 по справі №916/1497/16, було стягнуто з ТОВ «Муніципальна служба охорони» на користь Фізичної особи-підприємця Марченко Валентина Валентиновича 500408,00 грн., з яких сума заборгованості по орендній платі за договором оренди обладнання №030113 від 01 січня 2013 року у розмірі 352000,00 грн., суму 3% річних у розмірі 19800,00 грн. та суму інфляційних нарахувань у розмірі 128608,00 грн. та стягнуто з ТОВ «Муніципальна служба охорони» на користь Фізичної особи-підприємця Марченко Валентина Валентиновича витрати по сплаті судового збору у розмірі 7506,12 грн.

Отже, стягувачем за вищезазначеним рішенням є ФОП Марченко В.В., а боржником є ТОВ «Муніципальна служба охорони».

31.05.2017 набрало законної сили рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2017 у справі № 916/1497/16 щодо стягнення на його користь з ТОВ «Муніципальна служба охорони» 500 408,00 грн.

Державна виконавча службою Другого Приморського ВДВС м. Одеси 29.01.2018 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України про виконавче провадження у зв'язку з відсутністю майна у боржника.

На думку заявника для доведення ТОВ «Муніципальна служба охорони» до стійкої фінансової неспроможності посадові особи згаданого підприємства уклали низку угод з порушенням законодавства, направлених на штучне розорення підприємства з метою уникнення відповідальності за невиконання цивільно-правових договорів.

Зокрема, як зазначає заявник 22 лютого 2017 року, згідно витягів з єдиного державного реєстру МВС України № 31/51/5141-165 та № 31/51/5141-164 за ТОВ «Малахіт» () було зареєстровано транспортний засіб RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_3, який раніше згідно акту перевірки майна від 28.04.2015 належав ТОВ «Муніципальна служба охорони» та був предметом застави по кредитному договору з банком.

На думку заявника, автомобіль RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_2 був майном ТОВ «Муніципальна служба охорони» в наслідок реалізації якого можливо було погасити борг перед кредиторами, у зв'язку із чим ФОП Марченко В.В. вважає, що угоду між «Муніципальна служба охорони» та ТОВ «Малахіт» укладено з порушенням закону, по своїй суті вона є фіктивною та вчинена без наміру створення правових наслідків, які б обумовлювалися цим правочином та мала лише одну мету - забезпечити неможливість виконання рішення суду за справою № 916/1497/16 в разі задоволення позовних вимог, оскільки угода на підставі якої ТОВ «Муніципальна служба охорони» передало право власності на автомобіль на користь ТОВ «Малахіт» зробила підприємство-боржника фінансово неспроможним, і унеможливила виконання рішення суду по стягненню боргу на заявника.

Отже, заявник вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову про визнання недійсним правочину, на підставі якого право власності на транспортний засіб перейшло від ТОВ «Муніципальна служба охорони» до ТОВ «Малахіт» і може привести до зникнення або навіть знищення автомобіля RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_2.

Згідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

Звертаючись з заявою про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову, ФОП Марченко В. В. в заяві зазначив, що його охоронюваний законом майновий інтерес полягає в тому, щоб відновити матеріальне становище боржника, шляхом повернення боржнику у власність автомобіля, на який в подальшому може бути накладено стягнення в порядку виконання рішення суду. Проте, заявник не зазначив в заяві про те, що він в подальшому заявить саме майновий позов до відповідачів (щодо проведення двосторонній реституції за недійсним правочином, або витребування майна, чи інші майнові вимоги).

В заяві від 19.02.2018 ФОП Марченко В. В. зазначає, що він має намір подати позов «про визнання недійсним правочину» (абз. 5 стор. 2 заяви від 19.02.18), укладеного між відповідачами, тобто планує звернутися з немайновим позовом, який в свою чергу не забезпечує відновлення охоронюваного законом інтересу Марченко В. В. відносно виконання рішення суду за рахунок майна ТОВ «Муніципальна служба охорони», а саме шляхом звернення на автомобіль RENAULT DUSTER.

Таким чином, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

З урахуванням предмету позову, про який заявник зазначив у заяві про застосування заходів про забезпечення позову від 19.02.18, який буде подано в межах даної справи, є вимоги немайнового характеру, а саме про визнання недійсним правочину на підставі якого право власності на транспортний засіб RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_2 перейшло від ТОВ «Муніципальна служба охорони» до ТОВ «Малахіт».

Отже, незалежно від результатів вирішення господарським судом спору у даній справі, видача наказу та примусове виконання рішення за вищевказаними позовними вимогами про визнання правочине недійсним не провадиться, оскільки право позивача захищається шляхом визнання юридичного факту, а не шляхом передачі майна чи вчинення певних дій.

Крім того, якщо майно передано власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваними, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред'являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Саме тому, факт відчуження майна не може бути перешкодою ні для задоволення позову про визнання правочину недійсним, ні для задоволення віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

Таким чином, обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у даній справі, відсутні.

Також не може бути підставою для забезпечення позову сам лише факт наявності інших судових проваджень про стягнення заборгованості з відповідача 1, якщо по таких справах не винесено обов'язкових до виконання рішень, які відповідачем у встановленому порядку не виконуються умисно або в результаті фактичної неплатоспроможності.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об'єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України»).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З врахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право ТОВ «Малахіт» на мирне володіння своїм майном, у зв'язку із задоволенням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на його майно.

За таких обставин, колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Одеської області, який відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни ухвали Господарського суду Одеської області від 21.02.2018 у справі № 916/302/18 не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269-271, 275, 276, 281-284

ГПК України, колегія суддів -,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.02.2018 у справі № 916/302/18 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Марченка Валентина Валентиновича - без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичної особи - підприємця Марченка Валентина Валентиновича.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому параграфом 1 глави 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19.04.2018.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Т.А. Величко

Суддя С.В. Таран