ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25 квітня 2018 р. Справа № 918/199/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" про стягнення заборгованості в сумі 33 511, 87 грн

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 26.12.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 85 від 26.03.2018 року

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" (відповідач) про стягнення в сумі 33 511,87 грн, з яких: 25 778,36 грн - основна заборгованість та 7 733,51 грн 30 % штрафу, позовні вимоги аргументувавши тим, що між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" та Житлово-комунальним підприємством "Перспективне" 15.05.20114 року укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2014/ТП-Г-1/60, згідно умов якого відповідачу постачався природний газ в обємах та на умовах визначених договором.

20.09.2016 року у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань по оплаті поставленого газу між сторонами укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 24-16-677, умовами якого погоджено графік погашення наявної заборгованості.

Проте, договір про реструктуризацію заборгованості відповідачем належним чином не виконується, станом на 27.03.2018 року відповідач зобовязувався погасити заборгованість в сумі 77 702,92 грн, проте сплатив лише 51 924,56 грн, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 25 778,36 грн.

У звязку з простроченням сплати заборгованості відповідачу нараховано штраф в сумі 7 733,51 грн.

Ухвалою суду від 04.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/199/18, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання на 25.04. 2018 року.

В судове засідання 25.04.2018 року з'явились представники сторін, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача позовні вимоги визнав.

У судовому засіданні 25.04.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

15.05.2014 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (позивач) та Житлово-комунальним підприємством "Перспективне" (відповідач) укладено договір № 2014/ТП-Г-1/60 про постачання природного газу за регульованим тарифом (договір на постачання природного газу), відповідно до умов якого постачальник постачає природній газ споживачу в обсягах і порядку передбачених договір на постачання природного газу для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу у розмірах, строках, порядку та на умовах передбачених Договором.

Як визначено положеннями розділу 4 договір на постачання природного газу на постачання природного газу за регульованим тарифом, розрахунковий період за договорам становить один місяць з контрактної години першого дня місяця до контрактної години першого дня наступного місяця включно. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше п'ятого числа місяця наступного за розрахунковим.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з неналежним виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору на постачання природного газу в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, 20.09.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (кредитор) та Житлово-комунальним підприємством "Перспективне" (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості №24-16-677 (надалі - договір), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах визначених цим договором кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості, яка станом на 01.09.2016 року становить 109 698,26 грн, що виникла на підставі договору постачання природного газу за регульованим тарифом від 15.05. 2014 року №2014/ТП-Г-1/60 укладеного між ПАТ "Рівнегаз" та Житлово-комунальним підприємством "Перспективне".

Як передбачено п. 1.2. договору кредитор надає боржнику розстрочку у погашенні грошової суми вказаної в п. 1.1. даного договору, терміном на 24 місяці, згідно графіку.

Графіком погашення заборгованості, передбаченим п.1.2. договору встановлено, що боржник сплачує кредитору починаючи з 01.11. 2016 року по 01.09.2018 року (включно) щомісяця першого числа 4 570,76 грн, а також 01.10.2018 року боржник зобовязався сплатити кредитору 4 570,78 грн.

Як передбачено п.4.1. договору, він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку до повного погашення заборгованості.

Так, станом на 27.03. 2018 року відповідач зобовязувався погасити заборгованість в сумі 77 702,92 грн, проте відповідачем фактично сплачено 51 924,56 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення (а.с. 18-29), недоплата становить 25 778,36 грн, доказів сплати вказаної заборгованості відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.526 ЦК України та ст.193 Господарського кодексу України (далі-ГК України) - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 25 778,36 грн підлягають до задоволення.

Згідно з п. 3.2. договору у разі порушення строків погашення заборгованості боржником кредитор має право нарахувати та сатягнути з боржника штраф у розмірі 30% від простроченої суми заборгованості по кожному факту порушення строків погашення заборгованості.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивач, керуючись положеннями п.3.2. договору нарахував відповідачу 7 733,51 грн штрафу.

Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій є арифметично вірним, відповідає положенням договору та чинного законодавства а відтак підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст. 73,74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене у сукупності суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення з Житлово-комунального підприємства "Перспективне" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" 25 778,36 грн основної заборгованості та 7 733,51 грн штрафу є законними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а відтак такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Житлово-комунального підприємства "Перспективне" (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, м. Рівне, вул. Івана Вишенського, 4, ) 25 778, 36 грн основного боргу, 7 733,51 грн 30% штрафу та 1 762, 00 грн судового збору.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 27.04.2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.