ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р.Справа № 922/345/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, м. Харків
про стягнення 566332,48 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожитий природній газ по договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41GBKhz614-14 від 17.02.2017 у розмірі 535264,66 грн. Також просить суд стягнути з відповідача 938,55 грн. пені, 87,99 грн. 3% річних, 30041,28 грн. штрафу за перевищення обсягу постачання газу. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по вказаному договору щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару. Витрати по оплаті судового збору у розмірі 8494,99 грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 19.02.2018 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.03.2018 о 10:45.

02.03.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. Зокрема, вказує на те заборгованість за січень 2018 року не було погашено у звязку з відсутністю коштів, кошторисних призначень, виділених Головному управлінню в 2018 році на сплату природного газу було недостатньо, тому Головне управління не мало можливості здійснити повну та своєчасну оплату за спожитий газ, що призвело до утворення заборгованості за використання природного газу. Відповідач зазначав, що Головне управління є бюджетною організацією, обслуговується Державним казначейством України та використовує отримані кошти згідно єдиного кошторису по кодам бюджетної класифікації. При плануванні видатків на 2018 рік та поданні заявки на потребу у фінансуванні КЕКВ 2274 оплата природного газу до розпорядника коштів ДСНС України був наданий розрахунок по збільшенню суми, але кошторис видатків даної статті був затверджений у сумі 2149000 млн. грн. Окрім того, виділені кошти з державного бюджету України надходять щомісячно протягом року та не рівномірними сумами, тому відповідач не має можливості здійснювати повну та своєчасну оплату згідно отриманих актів.

06.03.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач відхиляє заперечення відповідача.

Ухвалою суду від 12.03.2018 підготовче засідання було відкладене до 28.03.2018 до 10:15.

15.03.2018 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити частково; зменшити розмір штрафних санкцій (штраф) на 100%, а у часткового задоволення позовних вимог судові витрати по справі розподілити між сторонами пропорційно задоволених вимог.

22.03.2018 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача:

- 535264,66 грн. основного боргу,

- 22378,46 грн. пені,

- 2023,74 грн. - 3% річних,

- 4817,38 грн. - інфляційні втрати. Витрати по оплаті судового збору у розмірі 8467,26 позивач просить суд покласти на відповідача. Також просить повернути суму судового збору у розмірі 27,73 грн.

Ухвалою суду від 28.03.2018, за клопотанням представника відповідача, строк підготовчого провадження був продовжений до 19.05.2018 та підготовче засідання було відкладене до 25.04.2018 до 11:30.

11.04.2018 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він, зокрема, просить суд відмовити в задоволенні позову частково та зменшити штрафні санкції (пеня) на 100%. Надані пояснення долучаються судом до матеріалів справи.

23.04.2018 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача:

- 585564,87 грн. основного боргу,

- 36339,34 грн. пені,

- 3255,58 грн. - 3% річних,

- 10705,29 грн. - інфляційні втрати. Витрати по оплаті судового збору у розмірі 8783,47 грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

У підготовчому засіданні 25.04.2018 представник позивача зазначив, що остаточними позовними вимогами, є вимоги викладені у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 23.04.2018. Заява про зменшення розміру позовних вимог на даний час не має сенсу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, крім прав та обовязків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи наведену норму, суд приймає заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та продовжує розгляд справи з її урахуванням.

Враховуючи, що під час підготовчого провадження були вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України та враховуючи письмову згоду всіх учасників справи, відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України, ухвалою суду від 25.04.2018 підготовче провадження у справі №922/345/18 було закрите та справа призначена до судового розгляду по суті на 25.04.2018 о 12:55.

У судовому засіданні 25.04.2018 представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Проти клопотання відповідача про зменшення пені заперечував.

Представник відповідача повідомив суд про часткове визнання позовних вимог, просив зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій (пені) на 100%.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

17.02.2017 між ТОВ Харківгаз Збут та Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області був укладений договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) №41GВКhz614-17 (надалі - Договір), за умовами якого ТОВ Харківгаз Збут (постачальник) зобовязувалось передати у власність споживачу - ГУДСУНС у Харківській області, у 2017 році природний газ (ДК 021:2015 код 09123000-7 Природний газ) лот 1 підрозділи розташовані у місті Харкові згідно Додатку №1 до Договору, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

До Договору сторонами укладалися наступні додаткові угоди: додаткова угода №1 від 20.03.2017; додаткова угода №2 від 04.04.2017; додаткова угода №3 від 10.04.2017; додаткова угода №4 від 03.05.2017; додаткова угода №5 від 31.07.2017; додаткова угода №6 від 04.08.2017; додаткова угода №7 від 19.10.2017; додаткова угода №9 від 26.12.2017; додаткова угода №10 від 15.02.2018.

Відповідно до п. 11.1 Договору (в редакції Додаткової угоди №9 від 26.12.2017), він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині постачання газу з 01.01.2018 до 31.03.2018, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення, згідно ч.3 ст. 631 ЦК України.

Перелік ЕІС-код точок комерційного обліку споживача, по яких буде здійснюватися постачання газу постачальником наведено у Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною частиною договору. Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Оплата газу здійснюється відповідно до п. 4.2 Договору ( в редакції Додатково угоди № 1 від 20.03.2017), шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- за наявності фінансової можливості та за погодженням з постачальником природного газу споживач може здійснювати попередню оплату вартості послуги з енергопостачання в межах бюджетного року відповідно до постанови КМУ №117 від 23.04.2014 (із змінами) на період до 6 місяців;

- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу;

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 1.3 Договору (у редакції Додаткової угоди №9 від 26.12.2017) плановий обсяг постачання газу у І кварталі 2018 року - 20,268 тис. куб.м.

Згідно п. 3.4 Договору, ціна газу, розрахована відповідно до п.п. 3.2 та 3.3 цього Договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором. Згідно п. 3.5 Договору, місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого газу), визначеного згідно з розділом ІІ цього Договору.

За підсумками надання послуг з газопостачання у січні 2018 року сторонами був підписаний Акт приймання-передачі природного газу № Х від 31.01.2018, відповідно до якого позивачем у період з 01.01.2018 по 31.01.2018 були передані відповідачу 46,194 тис. куб.м. природного газу вартістю 535264,66 грн. Підписаний між сторонами акт приймання - передачі за вищевказаний період свідчить про факт отримання відповідачем послуг з постачання природного газу.

Таким чином, позивач на виконання умов Договору надав відповідачу послуги з постачання природного газу у січні 2018 року у розмірі 46,194 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 535 264,66 грн.

Втім, обсяги спожитого природного газу у січні 2018 року відповідачем залишились несплаченими.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Водночас, статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений сторонами Договір на постачання природного газу за своєю правовою природою є договором поставки та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 (надалі - Правили).

Відповідно до п. 3 Розділу 1 Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог розділу 2 Правил, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача обємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору №41GBKhz614-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів) в частині сплатити вартості отриманого природного газу своєчасно та у повному обсязі, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов'язання за вказаним договором щодо оплати поставленого газу у розмірі 535264,66 грн.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача, щодо відсутності бюджетних коштів для своєчасного виконання зобовязання, оскільки за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 535264,66 грн. основного боргу є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Судом враховано, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3255,58 грн. 3% річних та 10705,29 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.6.2.1 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню пені, суд визнає його таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідачем, з посиланням на ст. 83 ГПК України, ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суду було заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій (пеня) на 100%.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Нова редакція ГПК не надає суду такого права, як зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені) яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Щодо посилання відповідача на ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд не приймає, оскільки за змістом вказаних статей розмір штрафних санкцій може бути зменшений за рішенням суду у разі, якщо їх розмір ЗНАЧНО перевищує розмір збитків кредитора або є НАДМІРНО великим порівняно зі збитками.

У даній справі розмір штрафних санкцій - пені, у чотирнадцять разів менший ніж сума основного боргу відповідача перед позивачем.

Отже, враховуючи викладене суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розмір штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610-612, 625, 655 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій (пеня) на 100% - відмовити.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) - заборгованість за спожитий природний газ по Договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) №41GBKhz614-17 від 17.02.2017 в розмірі 535264,66 грн. - сума основного боргу, пеню у розмірі - 36339,34 грн., 3% річних у розмірі - 3255,58 грн., інфляційні витрати у розмірі - 10705,29 грн. та 8783,47 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 27,73 грн., сплачений за платіжним дорученням №21 (#21) від 19.04.2018 року.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 02 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_3