КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/1711/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2018

у справі №910/1711/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Першого заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства

до Миколаївської обласної ради (відповідач 1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" (відповідач 2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним на майбутнє договору та повернення мисливських угідь

В судовому засіданні 25.04.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Миколаївської обласної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "СМГ "Буг" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним на майбутнє договору та повернення мисливських угідь.

Прокурор зазначає, що прийняте Миколаївською обласною радою рішення № 15 від 10.11.2016 про надання у користування ТОВ «СМГ «Буг» мисливських угідь на території Новоодеського району є незаконним та підлягає скасуванню, укладений на підставі нього договір визнанню недійсним на майбутнє, а мисливські угіддя поверненню.

Позовна заява обґрунтована тим, що усупереч вимогам ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» спірні мисливські угіддя надано у користування ТОВ «СМГ «Буг» за відсутності погодження власника земельних ділянок, розташованих під ними, яким відповідно до ст. 122 ЗК України є держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

У порушення вимог ст.ст. 8, 25-28 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» при наданні у користування ТОВ «СМГ «Буг» спірних мисливських угідь не враховано розташування в їх межах 5 об'єктів природно-заповідного фонду України та не встановлені обмеження у діяльності товариства на території цих об'єктів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 у справі №910/1711/18 зазначену позову заяву було повернуто прокурору без розгляду на підставі п.п. 2, 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, прокурор звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх. №09.1-04.1/1702/18 від 21.03.2018 Київського апеляційного господарського суду), в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права.

Апелянт вважає, що судом хибно зазначено, що прокурором не обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, не зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та заявлено в одній позовній заяві кілька вимог до кількох відповідачів, тому сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору.

Прокурор вказує, що місцевим господарським судом не вирішено питання щодо заяви прокурора про забезпечення позову.

Апелянт зазначає, що при зверненні до суду з позовною заявою прокурором додержано положення ч. 4 ст. 53 ГПК України та обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, а також зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Прокурором зазначено, що підставою для пред'явлення позовної заяви стало незаконне набуття ТОВ «СМГ «Буг» права користування мисливськими угіддями та неналежне здійснення Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства наданих законом повноважень у сфері державного контролю за дотриманням законодавства в галузі мисливського господарства і полювання, що призвело до триваючого порушення інтересів держави.

На думку апелянта, зазначені прокурором позовні вимоги пов'язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, стосуються незаконності набуття ТОВ «СМГ «Буг» права користування мисливськими угіддями.

Зазначено, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним договору та зобов'язання повернути мисливські угіддя є похідними від основної вимоги про визнання незаконними та скасування рішень обласної ради, у зв'язку з чим підлягають розгляду в одному провадженні відповідно до вимог ст. 173 ГПК України.

Таким чином, зазначені у позовній заяві вимоги прокурора випливають одна з іншої, спрямовані на реальне поновлення інтересів держави та відповідно не можуть розглядатися окремо.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо не обгрунтування прокурором порушення інтересів держави та їх захисту, погоджується з висновками суду про відсутність підстав для звернення прокурора до суду, зазначає, що висновок суду про утруднення вирішення спору за наявності заявлених позовних вимог заслуговує на увагу.

У відповіді на відзив відповідача 1 прокурор зазначає, про обґрунтованість позовної заяви з підстав, викладених у ній та в апеляційній скарзі, зокрема вказує, що оспорюване рішення обласної ради та укладений на його підставі договір призвели до незаконного використання мисливських угідь, що суперечить законодавчо встановленому порядку надання у користування загальнонаціональних природних ресурсів. Недотримання вимог законодавства свідчить про порушення законних прав держави як власника земель, а також держави у сфері охорони та збереження природних комплексів в межах спеціально створених об'єктів природно-заповідного фонду України.

Щодо заявлених позовних вимог апелянт зазначає, що роз'єднання позовних вимог може спричинити тривале затягування вирішення спору, а відтак не відповідатиме завданням господарського судочинства, визначеному у ст. 2 ГПК України та не сприятиме досягненню своєчасного та реального захисту інтересів держави. Отже одночасний розгляд викладених позовних вимог призведе до своєчасного та всебічного розгляду справи та об'єктивному з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та відновлення порушених інтересів держави.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача 2 вважає незрозумілою позицію прокурора щодо визначення особи, в інтересах якої заявлено позов, оскільки в позові не йдеться про порушення з боку відповідачів встановлених правил та норм мисливського господарства та полювання та погоджується з висновком суду першої інстанції про помилкове об'єднання значної кількості позовних вимог та невизначеність, хто саме з відповідачів повинен вчиняти дії за рішенням суду та на чию користь.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 21.03.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 у

справі № 910/1711/18 поновлено Першому заступнику прокурора Миколаївської області строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Миколаївської області, встановлено відповідачу 1, 2 та третій особі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 у справі №910/1711/18 розгляд апеляційної скарги призначено на 25.04.2018.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.04.2018 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники позивача, відповідача 1 та 2 та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини їх неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка вищевказаних представників обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України, що набрав чинності 15.12.2017, роз'яснено, що справи у суді апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.02.2018 у справі №910/1711/18 позовну заяву Першого заступника прокурора Миколаївської області повернуто без розгляду на підставі п.п. 2, 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України. Судом зазначено, що у позовній заяві прокурор не обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, а також не зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Крім того, суд зазначив, що заявлення 4 немайнових вимог, зокрема: визнати незаконним, скасувати рішення Миколаївської обласної ради, визнати недійними на майбутнє договір про умови ведення мисливського господарства, що укладений між Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ТОВ "СМТ "Буг", зобов'язати ТОВ "СМТ "Буг" повернути Миколаївському обласному управлінню лісового та мисливського господарства мисливські угіддя, в одній позовній заяві перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішенню спору.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

За змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, якою передбачена необхідність обґрунтування прокурором у суді наявність підстав для представництва.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись до суду першої інстанції, Перший заступник прокурора Миколаївської області, з посиланням на законодавство обґрунтував наявність порушень інтересів держави, а також зазначив підставу для звернення до суду, в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», ч.3 ст. 4 ГПК України, відповідно до якої до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, ч.ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України, відповідно до яких прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Позовна заява прокурора обґрунтована тим, що усупереч вимог ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» спірні мисливські угіддя надано у користування ТОВ «СМГ «Буг» за відсутності погодження власника земельних ділянок, розташованих під ними, яким відповідно до ст. 122 ЗК України є держава в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Також прокурором зазначено, що в порушення вимог ст.ст. 8, 25-28 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» при наданні у користування ТОВ «СМГ «Буг» спірних мисливських угідь не враховано розташування в їх межах 5 об'єктів природно-заповідного фонду України загально площею 598 га та, відповідно, не встановлені обмеження у діяльності товариства на території цих об'єктів.

На думку прокурора, прийняте Миколаївською обласною радою рішення, укладений з ТОВ «СМГ «Буг» договір про умови ведення мисливського господарства та незаконне використання цих мисливських угідь, порушують установлений законом порядок надання у користування загальнонаціональних природних ресурсів.

Недотримання вимог законодавства свідчить про порушення законних прав держави як власника земель, а також інтересів держави у сфері охорони та збереження природних комплексів в межах спеціально створених об'єктів природно-заповідного фонду України.

Відповідно до ст.ст. 6-1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» здійснення державного контролю за дотриманням законодавства в галузі мисливського господарства і полювання належить саме до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства у галузі мисливського господарства і полювання.

Згідно з Положенням про Миколаївське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженим наказом Держлісагентства України від 12.11.2012 № 390, завданнями Управління є реалізація повноважень Держлісагентства України на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці у сфері лісового і мисливського господарства, в тому числі щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства в галузі мисливського господарства і полювання.

Прокурор вважає, що наявні порушення при набутті ТОВ «СМГ «Буг» права користування спірними мисливськими угіддями, розташованими в межах території Новоодеського району Миколаївської області, Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства до теперішнього часу не усунуті, що призвело до тривалого, починаючи з 2016 року, порушення інтересів держави.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 7 «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» визначено, що право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у випадках нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування або іншим суб'єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У зв'язку з цим, та зважаючи на тривалу бездіяльність Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства (понад рік з моменту прийняття оскаржуваного рішення), зазначений позов подано до суду прокурором в інтересах цього органу, з метою недопущення втрати можливості вирішити спір у межах строків звернення до суду.

Таким чином, як було зазначено прокурором, підставою для пред'явлення позовної заяви стало незаконне набуття ТОВ «СМГ «Буг» права користування мисливськими угіддями та неналежне здійснення Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства наданих законом повноважень у сфері державного контролю за дотриманням законодавства в галузі мисливського господарства і полювання, що призвело до триваючого порушення інтересів держави.

Отже, пред'являючи зазначений позов до суду, прокурором дотримано вимоги ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч.ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України.

При цьому, з урахуванням вимог ст.ст. 13, 74, 76-79 ГПК України, на стадії прийняття позовної заяви та підготовки справи до розгляду суддя не позбавлений можливості запропонувати прокурору надати додаткове правове та доказове обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в суді.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо повернення позовної заяви у зв'язку з не обґрунтуванням прокурором підстав здійснення представництва інтересів держави та не зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки в тексті позовної заяви викладено таке обґрунтування, що є достатнім на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Крім того, повертаючи позовну заяву прокурора без розгляду на підставі п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суд дійшов хибного висновку, що прокурор заявив 4 немайнові вимоги до кількох відповідачів, сумісний розгляд яких перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін і суттєво утруднить вирішення спору.

Так, відповідно до ст. 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Пунктом 3.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно з п. 3.12 даної постанови пленуму ВГСУ, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається з позовної заяви, зазначені прокурором позовні вимоги пов'язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, стосуються набуття ТОВ «СМГ «Буг» права користування мисливськими угіддями.

Позовні вимоги прокурора про визнання недійсним договору та зобов'язання повернути мисливські угіддя є похідними від основної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення обласної ради, у зв'язку з чим підлягають розгляду в одному провадженні відповідно до вимог ст. 173 ГПК України.

Таким чином, зазначені у позовній заяві вимоги прокурора випливають одна з іншої, спрямовані на реальне поновлення інтересів держави та відповідно, не можуть розглядатися судом окремо.

Об'єднання даних позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин. У той же час, роз'єднання позовних вимог може спричинити тривале затягування вирішення спору, а відтак - не сприятиме досягненню своєчасного та реального захисту інтересів держави.

Отже, одночасний розгляд позовних вимог, визначених прокурором, не лише не може утруднити вирішення спору, а навпаки, сприятиме всебічному розгляду справи, об'єктивному з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, комплексному захисту і повному відновленню порушених інтересів держави.

У порушення вимог ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 86, ч.ч. 1, 2 ст. 173 ГПК України, судом не враховано завдання господарського судочинства та зроблено хибний висновок про неможливість розгляду заявлених позовних вимог прокурора в одному провадженні.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз'єднання позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 233 ГПК України якщо в одному провадженні об'єднані кілька взаємопов'язаних самостійних вимог, суд може ухвалити по будь-якій вимозі часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог.

Колегія суддів зазначає, що суд вправі самостійно вирішити це питання як на стадії підготовчого провадження - шляхом виділення відповідних вимог в самостійне провадження, так і на стадії ухвалення рішення - шляхом ухвалення часткового рішення відносно відповідних позовних вимог (вимоги).

Ураховуючи викладене, доводи апелянта (прокурора) є обґрунтованими, а висновок суду щодо неможливості розгляду заявлених прокурором позовних вимог в одному провадженні суперечить вимогам процесуального законодавства.

Слід звернути увагу і на те, що одночасно з пред'явленим позовом прокурором подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову в порядку ст.ст. 136-139 ГПК України.

Згідно додатку до ухвали Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 у справі № 910/1711/18 разом із позовною заявою повернуто і заяву про забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 139 цього кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

В порушення зазначеного, місцевий господарський суд залишив поза увагою заяву прокурора про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд без належних правових підстав повернув позовну заяву прокурора на підставі п.п. 2, 4, ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача 1, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про відсутність підстав для звернення прокурора до суду у даній справі та про утруднення вирішення спору за наявності заявлених позовних вимог з урахуванням викладеного.

Щодо доводів відповідача 2, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, про необґрунтоване залучення до участі у справі Держгеокадастру, колегія суддів зазначає, що дані твердження відповідача 2 є помилковими, оскільки в тексті позовної заяви зазначено, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є органом, який розпоряджається земельними ділянками на території області.

Твердження відповідача про те, що визначення особи, в інтересах якої заявлено позов, є незрозумілим, оскільки у позовній заяві не йдеться про порушення з боку відповідачів встановлених правил та норм мисливського господарства та полювання, колегію суддів відхиляються з підстав їх необґрунтованості, оскільки у позовній заяві зазначено змістовне обґрунтування подання позову прокурором в інтересах держави в особі Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Першого заступника прокурора Миколаївської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 у справі №910/1711/18 з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 підлягає скасуванню з передачею справи до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 6 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 у справі №910/1711/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 у справі №910/1711/18 скасувати.

3. Справу №910/1711/18 повернути до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України з урахуванням перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Повний текст постанови складено 27.04.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Є.Ю. Шаптала

Ю.Б. Михальська