РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

27.04.2018Справа № 910/1523/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" (вул. Ломоносова, 23, м. Мелітополь, Запорізька область,72312)

до Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168)

про стягнення 389 280,00 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення 389 280,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про поставку товарів для державних потреб (за кошти державного бюджету України) № 286/2/17/195 від 24.11.2017 року в частині своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/1523/18 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 ГПК України вирішено розгляд справи № 910/1523/18 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності клопотань будь якої із сторін про інше, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив, а позивачу для подання відповіді на відзив.

05.03.2018 року через канцелярію суду відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що сума позовних вимог, заявлених позивачем за Договором 2017 року в органах Державної казначейської служби України як бюджетне зобов`язання не була зареєстровано на 2018 рік, та, відповідно, не взято на облік. При цьому оскільки пунктом 4.1 Договору передбачено здійснення розрахунку за фактично поставлений товар протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства, у Міністерства оборони України відсутні підстави для оплати вищезазначеного товару по Договору. Відзив судом долучено до матеріалів справи.

06.03.2018 представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

19.03.2018 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з відзивом, та зазначаючи, що посилання відповідача на закінчення бюджетного року як на підставу залишення без реалізації документів на оплату товару, поставленого позивачем на підставі спірного Договору, враховуючи приписи ст. 614 ЦК України та 218 ГК України, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку з виконання грошових зобов`язань за таким правочином. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних у матеріалах справи, на час вирішення спору сторонами суду не надано.

Таким чином суд зазначає, що у строк, встановлений частиною 1 статті 251 При цьому, зважаючи на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

24.11.2017 року між Міністерством оборони України (замовник за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Фрост» (постачальник за договором, позивач у справі) укладено Договір про поставку товарі для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/195 (далі Договір), відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується у 2017 році поставити Міністерству оборони України Теплообмінники, кондиціонери, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (42510000-4) (камера холодильна низькотемпературна 20 м.куб в комплекті з холодильним агрегатом) (далі - товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Відповідно до п. 1.2 Договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, викладеною у такій редакції:

Найменування товаруНормативно-технічна документаціяСтрок постачанняОдиниця виміруЗагальна кількістьЦіна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з тарою витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратамиЗагальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з тарою, витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами
Камера холодильна низькотемпературна 20 м.куб в комплекті з холодильним агрегатомГОСТ 2223833-95до 15.12.2017 включношт.10162 200,001 622 000,00
Ціна товару без ПДВ1 622 000,00
Крім того ПДВ324 400,00
Ціна товару з ПДВ1 946 400,00

Ціна товару з ПДВ становить: 1 946 400,00 грн. та включає доставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що замовник має право зменшувати обсяг закупівлі за Договором залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до п.5.1 Договору товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.

Терміни постачання та встановлення обладнання визначено у графіку постачання замовника, який є невід`ємною частиною Договору.

У випадках, якщо місця для встановлення обладнання не підготовлені з вини замовника (представника замовника) терміни постачання та встановлення можуть бути змінені (продовжені), про що замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше ніж за 20 календарних днів.

Згідно п. 5.2 Договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, який є невід`ємною частиною цього Договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених ним вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та графіку черговості відвантажень.

Зокрема, згідно наявного в матеріалах справи Графіку постачання Міністерства оборони України (Додаток № 12.1.1 до Договору), заплановано постачання товару (камера холодильна низькотемпературна 20 м.куб в комплекті з холодильним агрегатом) у строк до 15.12.2017 включно до Військової частини НОМЕР_1 у кількості 1 штука та до Військово медичного клінічного центру Південного регіону у кількості 1 штука.

Пунктом 2.3 Договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.

Приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовника за кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий одержувачу, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару (п. 2.4 Договору).

Як визначено в п. 3.1, 3.2 Договору ціна цього договору становить 1 946 400,00 грн., у т.ч.: без ПДВ 1 622 000,00 грн., ПДВ 324 400,00 грн. (за загальним фондом). Ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

При цьому визначеному умовами Договору обов`язку постачальника поставити товар кореспондує передбачений п. 6.1.1 Договору обов`язок замовника сплатити вартість товару відповідно до умов цього договору, а саме замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором.

У відповідності до п. 6.4.1 Договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Так, за умовами п. 4.1 Договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що до рахунку-фактури додаються: акт приймання (форма 4), видаткова накладна постачальника, повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника.

Постачальник протягом 10 календарних днів з дати прийняття товару одержувачем у місцях постави товару (п. 5.2) надає належним чином оформлені документи на оплату.

Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата поставленого товару не проводиться.

Докази того, що сторони узгодили інший строк оплати поставленого за Договором товару, ніж передбачено у вказаних пунктах 4.1 та 6.1.1 Договору, в матеріалах справи відсутні.

Суд зазначає, що за приписами ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно п.10.1 Договору правочин набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017. а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Вказаний Договір підписаний представниками постачальника та замовника та засвідчений печатками сторін.

Судом встановлено за матеріалами справи, на виконання умов позивачем було поставлено відповідачу товар камери холодильні низькотемпературні 20 м.куб в комплекті з холодильним агрегатом в кількості 2 штуки на загальну суму 389 280,00 грн., а саме до Військової частини НОМЕР_1 та Військово медичного клінічного центру Південного регіону, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками сторін: по В/ч А0680 актом приймання № 40 від 15.12.2017 року та видатковою накладною № 367 від 15.12.2017 року; по ВМКЦ Південного регіону - актом приймання № 50 від 28.12.2017 року та видатковою накладною № 374 від 28.12.2017 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Окрім того, В/ч НОМЕР_1 та ВМКЦ Південного регіону складено, підписано та скріплено печаткою повідомлення-підтвердження від 15.12.2017 року та 28.12.2017 року відповідно, згідно яких матеріальні цінності, обумовлені умовами Договору, отримані, прийняті на відповідальне зберігання та оприбутковані за бухгалтерським обліком військової частини (установи).

В свою чергу заперечень щодо факту поставки товару за вказаними видатковими накладними та актами приймання відповідачем суду не надано.

Доказів пред`явлення претензій щодо якості та кількості поставки товару, а також наявності письмових претензій щодо поставленого товару від замовника до суду не надходило.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-які заперечення щодо повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Фрост» умов Договору в частині кількості та якості поставленого товару з боку відповідача відсутні.

Заперечень щодо факту поставки товару за вказаними видатковими накладними ТОВ «Компанія Фрост» суду не надано.

За змістом п. 1 Інформаційного листа ВГСУ «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як зазначено позивачем в позовній заяві та свідчать матеріали справи, останнім належним чином виконано зобов`язання за Договором в частині поставки передбаченого договором товару, який прийнятий замовником, факт поставки підтверджується первинними документами, проте за отриманий товар замовник оплату не здійснив, отже борг з оплати поставленого товару на час звернення з позовними вимогами до суду становить 389 280,00 грн.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем надавались відповідачу необхідні для здійснення оплати документи (супровідні листи № 5/2 від 04.01.2018 року та № 6/2 від 04.01.2018 року), які Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України листами № 286/6/273 від 17.01.2018 року та № 286/6/260 від 17.01.2018 року відповідно повертав позивачу без виконання з повідомленнями про відсутність підстав для реєстрації зобов`язань за поставлене згідно Договору продовольче обладнання через завершення бюджетного 2017 року.

Таким чином, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості отриманого замовником товару (Камери холодильні низькотемпературні 20 м.куб в комплекті з холодильним агрегатом) відповідно до умов Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 389 280,00 грн., строк оплати якої настав, та яку позивач просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, обов`язок покупця прийняти поставлений йому товар обумовлено як нормами статей 655, 689, 712 Цивільного кодексу України, так і умовами укладеного між сторонами Договору.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частина 2 наведеної норми).

Зокрема, обов`язок з оплати поставленого товару передбачений умовами розділу 4 Договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд зазначає, відповідно до ч.1 ст.9 закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За висновками суду, з урахуванням положень укладеного між сторонами Договору документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов`язання з поставки товару відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є, в даному випадку, видаткова накладна, яка сторонами належним чином оформлена та підписана без будь - яких зауважень, а також засвідчена печатками сторін, а також акт приймання та повідомлення - підтвердження.

Тобто, саме ці документи є первинним бухгалтерським документом, який засвідчує здійснення господарської операції і містить інформацію про вартість поставленого за Договором товару.

Отже, підписання замовником (відповідачем) видаткової накладної та акту приймання, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за поставлений позивачем товар.

Також суд зауважує, що за загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України). Ці підстави наведено у ст. ст. 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, здійснивши поставку товару за Договором, а відповідач в порушення умов Договору в обумовлений строк не сплатив вартість отриманого товару, та має перед позивачем заборгованість з оплати останнього в розмірі 389 280,00 грн.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В свою чергу Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору про поставку товарів для державних потреб (за кошти державного бюджету України) № 286/2/17/195 від 24.11.2017 року та/або його окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Зважаючи на встановлені обставини справи та приписи вищевикладених правових норм, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 389 280,00 грн. основного боргу позивачем нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заперечень відповідача проти позову з посиланням на відсутність реєстрації на 2018 рік бюджетного зобов`язання за Договором та умови п.4.1 Договору суд зазначає, що незважаючи на залучення до відносин між Міністерством оборони України та його контрагентами бюджетних коштів, зазначені відносини є не бюджетними, а господарсько-правовими.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Суд зазначає, що ні Господарський кодекс України, ні Цивільний кодекс України при визначенні відповідальності за укладеним договором не виділяють в окрему категорію осіб , які утримуються за рахунок державного бюджету, і не встановлюють окремі правила для них. Тобто, Міністерство оборони України як отримувач і розпорядник бюджетних коштів, не має будь-яких привілей чи пільг у рамках виконання своїх зобов`язань за такими договорами.

Отже, враховуючи приписи частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15 травня 2012 р. у справі № 3-28гс12, від 13.10.09 р. (судової палати в адміністративних справах), від 15.05.12 р. у справі № 11/446 (судової палати у господарських справах).

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 01.02.2018 року, укладений між позивачем та адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича, відповідно до умов якого бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а клієнт зобов`язуються, оплатити надані послуги.

На виконання договору про надання правової допомоги від 01.02.2018 року позивачем сплачено на адресу адвокатського бюро 2000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру 3 34 від 01.02.2018 року на вказану суму «за надання правової допомоги згідно договору від 01.01.2018 року», а також копією акту від 01.02.2018 року про виплату адвокату гонорару в сумі 2000,00 грн. за підготовку позовної заяви по Договору про поставку товарів для державних потреб (за кошти державного бюджету України) № 286/2/17/195 від 24.11.2017 року.

Таким чином, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатом послуг, оскільки витрати позивача на послуги адвоката в розмірі 2000,00 грн. нормативно та документально доведені, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на оплату адвокатських послуг підлягають задоволенню у вказаній сумі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 126, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ФРОСТ (72312, Запорізька область м. Мелітополь, вул. Ломоносова, 23, ) заборгованість у розмірі 389 280 (триста вісімдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України)

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (абзац 2 ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року №147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.М. Якименко