КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2018 р. Справа№ 910/18832/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання: Подоляк Р.Ю.

За участі представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Юнівес» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (повний текст складено 13.12.2017) у справі № 910/18832/17 (суддя Трофименко Т.Ю.)

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Юнівес»

про стягнення 10 545,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Юнівес» про стягнення 10 545,83 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 910/18832/17 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Юнівес» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 10 545,83 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Юнівес» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 року у справі № 910/18832/17 та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини справи, а обставини які суд першої інстанції вважає встановленими не доведені, крім того, на думку апелянта судом порушено норми матеріального права, у зв'язку з чим, оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 відкрито апеляційне провадження у справі 910/18832/17.

Через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» надійшов відзив з доказами що підтверджують надіслання відзиву іншому учаснику справи.

У своєму відзиві позивач заперечив щодо доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповіді на відзив та заперечення від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Юнівес» не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду на 22.03.2018 без виклику представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

10.09.2013 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 108/13-Т/Ц2 (далі - Договір), предметом якого є: майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем «Фіат» (державний номер НОМЕР_1).

26.02.2017 приблизно о 22 годині 15 хв. в м. Києві на пр. Л. Курбаса, 18б сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого автомобіля «Фіат», автомобіля «ВАЗ 2107» (державний номер НОМЕР_2), автомобіля «ВАЗ 2102» (державний номер НОМЕР_3) та автомобіля «Хюндай» (державний номер НОМЕР_4) під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 пунктів 2.3б, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2017 зі справи № 759/3610/17 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

27.02.2017 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

20.03.2017 позивачем складено страховий акт № 006.00178117-1 і розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування складає 51 132,67 грн.

На підставі страхового акту позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування у сумі 51 132,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21.03.2017 № 66885.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 Цивільного кодексу України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Водночас, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.

Пунктом 36.4 статті 36 Закону передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування (регламентна виплата безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника «Хюндай» як страхувальника на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія Юнівес» за полісом № АК/1322232, за якими ліміт по майну становив 100 000 грн., а франшиза - 0.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у цьому випадку збитки, відповідно до Закону, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є саме Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Юнівес».

21.04.2017 позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Юнівес» із претензією на виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 51 132,67 грн.

У відповідь на вказану претензію, відповідачем була здійснена часткова оплата у розмірі 40 586,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.07.2017 № 17922.

Таким чином, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 10 545,83 грн. (51 132,67 грн.- 40 586,84 грн.).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно до статті 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі, якщо цивільно-правова відповідальність особи застрахована, вона відповідає за заподіяну нею шкоду тільки у розмірі, який перевищує ліміт відповідальності страховика. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, та не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, ці втрати підлягають відшкодуванню за рахунок особи, з вини якої заподіяна шкода.

Положеннями пунктів 7.36-7.41 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом Фонду державного майна України та Мін'юсту, від 24.11.2003, № 142/5/2092 встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнту фізичного зносу.

За змістом статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно до пункту 35.1 статі 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Строки і порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені статтями 36, 37 Закону.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами протиправну поведінку і вину водія забезпеченого транспортного засобу у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, наявність правових підстав для задоволення позову страхової компанії щодо стягнення з відповідача - особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суми виплаченого страхового відшкодування.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог вказує, що відповідно до звіту № 136 від 28.07.2017 про визначення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Фіат», складеного 28.07.2017 СОД ОСОБА_3, складеного на замовлення відповідача, коефіцієнт фізичного зносу складає 11,64%. Так, сума страхового відшкодування складає 40 586,84 грн.

Разом з тим, позивачем надано суду звіт про визначення вартості матеріального збитку від 19.03.2017 № 13967, складений ТОВ «АЕК «Довіра», відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу складає 0%.

Колегія суддів зазначає, що застрахований автомобіль, якому в результаті ДТП було завдано пошкоджень було випущено у 2016 році, а сама ДТП трапилась на початку 2017 року, тобто автомобіль експлуатувався менше року, а тому правомірним є застосування коефіцієнту фізичного зносу 0%.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, а відповідно на користь позивача має бути сплачено 10 545,83 грн.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Юнівес» на Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 910/18832/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 910/18832/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/18832/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги з дотриманням положень ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.В. Корсакова

О.В. Тищенко