ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/10844/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 100 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант") звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства Українська транспортна страхова компанія" (далі - ПАТ "Українська транспортна страхова компанія") про стягнення 100 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяно пошкодження транспортному засобу, який застрахований позивачем та відшкодовано останнім шкоду на користь страхувальника. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до відповідача щодо сплати страхового відшкодування, яке було виплачено страхувальникові за договором добровільного страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 (суддя Балац С.В.) в позові відмовлено.

Рішення обґрунтовано недоведеністю позовних вимог, оскільки виходячи з постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2017 у справі № 761/34194/16-п (провадження № 3/761/3039/2017) у ДТП, яка мала місце 16.09.2016 о 11:40 по вул. Нагірна, 22 у місті Києві, винною особою визнано гр. ОСОБА_3, який керував транспортним засобом "DAEWOO" д.н. НОМЕР_1, тобто зовсім іншим, на думку суду, транспортним засобом ніж той, який застрахований відповідачем за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 7744265.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 у складі: Куксова В.В., Скрипки І.М., Яковлєва М.Л. рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким стягнуто з ПАТ "Українська транспортна страхова компанія" на користь ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" 49 500, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постанова мотивована встановленням судом обставин, які підтверджують законність і обґрунтованість вимог в частині стягнення 49 500, 00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" у касаційній скарзі просить постанову змінити, позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 99 500, 00 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судом апеляційної інстанції норм чинного законодавства, зокрема, положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Судами при розгляді справи встановлено, що між ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (страховик) та гр. ОСОБА_7 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 12.07.2016 № 06-NR/01-005-00979, за яким позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу, що належить страхувальникові, а саме "AUDI Q5" з державним знаком НОМЕР_4.

16.09.2016 о 11:40 по вул. Нагірна, 22 у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля та транспортного засобу "DAEWOO" д.н. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_3

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2017 у справі № 761/34194/16-п (провадження № 3/761/3039/2017) встановлено, що ДТП трапилось внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм ОСОБА_3 у зв'язку з чим, вказану фізичну особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Постановою апеляційного суду міста Києва від 26.10.2017 постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 30.11.2017 залишена в силі. При цьому, як зазначив апеляційний суд у справі № 910/10844/17, з постанови від 26.10.2017 вбачається, що районним судом було виправлено описку в постанові Шевченківського районного суду міста Києва від 06.06.2017, а саме зазначено що правильним є державний номерний знак автомобіля марки "DAEWOO" як НОМЕР_1.

На підставі заяви страхувальника, рахунку-фактури від 29.09.2016 № , звіту від 27.09.2016 № 39-D/24/5 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 189 787,86 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 06.10.2016 № ID-85415.

Транспортний засіб - "DAEWOO NEXIA" із державним № НОМЕР_1 застрахований у ПАТ "Українська транспортна страхова компанія", про що свідчить страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 7744265.

Строк дії полісу АЕ № 7744265 з 06.04.2016 до 05.04.2017, тобто станом на дату скоєння ДТП поліс АЕ № 7744265 був діючим.

Страховий ліміт відповідальності за цим полісом на одного потерпілого заподіяну майну становить 50 000 грн, з франшизою 500 грн.

Посилаючись на виплату страхового відшкодування страхувальнику, позивач звернувся до суду з даним позовом до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність особи, винної у ДТП.

Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

ТДВ "Страхова компанія "Альфа-Гарант" реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до ПАТ "Українська транспортна страхова компанія", оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

Апеляційна інстанція, встановивши настання страхового випадку, виплату позивачем страховику страхового відшкодування дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача сплаченого страхового відшкодування в межах ліміту його відповідальності, визначеного у страховому полісі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 7744265.

Проте, колегія суддів зазначає, що ні суд першої інстанції відмовляючи в позові, ні суд апеляційної інстанції частково задовольняючи позов, не звернули увагу на таке.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З матеріалів справи, а саме з позовної заяви вбачається, що до стягнення заявлена сума 100 000, 00грн. В обґрунтування заявленої суми позивач зазначив, що Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг № 3471, затв. 29.12.2015, внесено зміни до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566, а саме збільшено розміри страхових сум за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну - до 100 000 грн на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю - до 200 000, 00 грн на одного потерпілого.

Ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції на підстави визначення позивачем суми відшкодування уваги не звернули та не оцінили правовідносини сторін з урахуванням положень Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 та положень саме поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 7744265 в контексті зазначеного розпорядження, а також наявного в матеріалах справи додатку до відповіді МТСБУ відповідно до якого за полісом АЕ7744265 ліміт відповідальності по майну складає 100 000,00 грн та франшиза 1000,00грн.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

"Брумареску проти Румунії" (рішення №28342/95, п. 61) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили , не може ставитися під сумнів.

Згідно з п.48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року)."

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За наведених обставин висновки судів попередніх інстанцій не можна вважати такими, що відповідають вимогам статті 43 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017) щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) межі розгляду справи судом касаційній інстанції не дають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у цій справі судові рішення щодо задоволення позову в частині відшкодування збитків підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, надати належну оцінку правовідносинам, що склались між сторонами всебічно, повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Судові витрати.

У зв'язку з частковим скасуванням попередніх судових рішень і передачею у відповідній частині справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/10844/17 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір