ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 923/305/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Крапивної А.М.,

представників учасників справи:

позивача - приватного підприємства "Агроспецпроект" (далі - Підприємство) -Петренка Д.О.,

відповідача - приватного акціонерного товариства "Чумак" (далі - Товариство) - Лозицької О.Л., Муравйова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Підприємства і Товариства

на рішення господарського суду Херсонської області від 10.07.2017 (суддя Немченко Л.М.),

та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 (колегія суддів: Будішевська Л.О. (головуючий), судді Таран С.В., Мишкіна М.А.)

за позовом Підприємства до Товариства

про стягнення 1 488 587,09 грн.

та зустрічним позовом Товариства до Підприємства

про стягнення 1 094 096,64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства про стягнення 1 488 587,09 грн. заборгованості, у тому числі: 909 019,24 грн. штрафу за невивезення погодженого обсягу товару у встановлений строк, 382 634,24 грн. штрафу за порушення строків оплати товару, 140 548,58 грн. пені, 42 486,12 грн. інфляційних втрат та 13 898,91 грн. 3 % річних.

Позовна заява з посиланням на приписи статей 526, 530, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) мотивована порушенням Товариством умов укладеного сторонами договору поставки від 09.10.2015 № 091015 (далі - Договір) в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений товар та виконання обов'язку по вивезенню товару зі складу постачальника.

Товариством подано зустрічний позов про стягнення з Підприємства 138 378,24 грн. штрафу за поставку товару неналежної якості та 955 718,40 грн. збитків.

Зустрічний позов з посиланням на приписи статей 22, 525, 526, 611 ЦК України та статей 193, 216, 217, 224, 231, 269 ГК України мотивований порушенням Підприємством умов Договору щодо поставки продукції належної якості, внаслідок чого Товариство не виконало свої зобов'язання з поставки цієї продукції покупцям та не отримало дохід, який є збитками Товариства у формі упущеної вигоди. Оскільки розмір штрафних санкцій за неналежну якість товару Договором не визначений, Підприємство має сплатити штраф, встановлений законодавством України.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 10.07.2017 первісний позов задоволено з підстав доведеності обставин неналежного виконання Товариством своїх зобов'язань за Договором. В задоволені зустрічного позову відмовлено з посиланням на відсутність складу цивільного правопорушення, з якими законодавство пов'язує виникнення права на відшкодування збитків, а також відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин штрафних санкцій, встановлених приписами законодавства України, на які посилається Товариство.

Водночас постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 зазначене рішення місцевого суду зі справи скасовано в частині стягнення з Товариства на користь Підприємства 1 109 594,69 грн. заборгованості, з яких: 909 019,24 грн. штрафу за невивезення погодженого обсягу товару, 138 378,24 грн. штрафу за порушення строків оплати товару, 43 617,87 грн. пені, 13 906,32 грн. інфляційних втрат та 4 673,02 грн. 3 % річних. Прийнято в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Викладено резолютивну частину рішення суду 1-ї інстанції в новій редакції з урахування часткової відмови в задоволенні первісного позову.

Суд апеляційної інстанції визнав доведеними факти того, що: частина поставленої Підприємством Товариству продукції не відповідала умовам Договору щодо якості; між сторонами не було погоджено строків вивезення товару, у зв'язку з чим визнав неправомірним нарахування штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних за порушення строків оплати товару неналежної якості, а також нарахування штрафних санкцій за невивезення погодженого обсягу товару. В частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення збитків у формі упущеної вигоди суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Товариством не доведено як самого факту понесення збитків, так і їх розміру, заявленого до стягнення. В решті суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду.

Підприємство, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права, подало касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати постанову апеляційного господарського суду зі справи в частині відмови у задоволенні первісного позову. Так, згідно з доводами Підприємства, викладеними в касаційній скарзі, умовами Договору встановлені штрафні санкції за порушення строків оплати товару та несвоєчасне його вивезення і законодавством не передбачено випадків, за яких суд може позбавити управлену сторону права на їх стягнення.

У свою чергу Товариство у касаційній скарзі просить рішення господарського суду Херсонської області від 10.07.2017 скасувати повністю, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та в частині задоволення первісного позову. Просить прийняти в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити, у задоволенні первісного позову - відмовити в повному обсязі. Касаційну скаргу обґрунтовано з посиланнями на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків судів встановленим обставинам справи. За твердженнями скаржника суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення, надали неправильну оцінку окремим доказам у справі, а також не врахували обставин того, що:

- штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне стягнення за одне й те саме правопорушення - строків виконання грошових зобов'язань за Договором, є неправомірним;

- факт понесення скаржником збитків і їх розмір підтверджується договором поставки від 01.01.2013 № К1304, замовленням на поставку за цим договором від 22.12.2017 № , повідомленням про відвантаження від 27.12.2016, свої зобов'язання за якими Товариство не змогло виконати внаслідок неналежного виконання Підприємством своїх зобов'язань за Договором;

- відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення штрафу за неналежну якість поставленого товару, заявленого на підставі статей 216, 231, 269 ГК України, суди не були позбавлені можливості задовольнити ці вимоги на підставі інших норм законодавства.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу Підприємства, в якому зазначило про безпідставність її доводів та обґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції в оскаржуваній Підприємством частині. Просило касаційну скаргу залишити без задоволення.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Підприємства та Товариства, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційних скарг з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:

- 09.10.2015 Підприємством (постачальник) та Товариством (покупець) укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов'язався виготовити консервовану продукцію під торговельною маркою покупця (далі - товар), провести його етикетування та поставити товар покупцю, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар, найменування, кількість та асортимент якого вказані в специфікаціях, викладених у відповідних додатках до цього Договору;

- пунктом 1.2 Договору передбачено, що якість товару повинна відповідати чинним державним стандартам України, встановленим для даного виду продукції, іншим вимогам, вказаним в "Описі товару та нормах витрат етикетки" (додаток № 1 до Договору) та Оригінал-макету етикетки (додаток № 7 до Договору). На момент поставки строк придатності товару, що поставляється, повинен бути не менше 11/24 всього строку придатності, відповідно до нормативних та регламентуючих документів на цей товар;

- відповідно до пунктів 2.1, 2.3 Договору ціна кожної одиниці товару вказується у відповідних специфікаціях (додатках до цього Договору). Ціна включає в себе витрати постачальника на виготовлення етикетки, етикетування товару, його пакування (в т.ч. дерев'яні піддони), навантаження та транспортний засіб покупця. Оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем у безготівковій формі протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки товару, що вказана у видатковій накладній;

- за приписами пунктів 5.1, 5.3 Договору поставка товару здійснюється партіями на умовах FCA (склад постачальника за адресою: Черкаська область, місто Золотоноша, вул. Жашківська, 36). Поставка зазначених у відповідних додатках (специфікаціях) партій товару може здійснюватися частинами (при умові виконання пункту 4.2 цього Договору) на підставі погоджених сторонами заявок покупця;

- приймання товару за якістю і кількістю здійснюється покупцем, відповідно до інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю" № П-6, що затверджена постановою Держарбітру Ради Міністрів СРСР від 15.06.1965 та Інструкцією "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю" № П-7, що затверджена постановою Держарбітру Ради Міністрів СРСР від 25.04.1966. (пункт 5.4. Договору);

- порядок підтвердження факту поставки неякісного товару, що не міг бути виявлений при звичайному прийманні товару, сторонами погоджено у розділі 7 Договору;

- на виконання умов Договору Підприємством в період з 15 жовтня 2016 року по 15 листопада 2016 року виготовлено, проетикетовано та поставлено, а Товариством прийнято товару на загальну суму 15 929 395,00 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками та скріпленими печатками сторін;

- оплату поставленого товару Товариством було здійснено з порушенням строків, передбачених пунктом 2.3. Договору, що ним не заперечується;

- відповідно до пункту 8.2 Договору у разі затримки оплати за товар з вини покупця, останній сплачує постачальнику пеню у розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. У разі прострочення платежу більше, ніж на 20 (двадцять) календарних днів покупець, окрім пені, сплачує постачальнику також штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу. Збитки постачальника від прострочення оплати товару стягуються в обсязі, непокритому сумою неустойки;

- згідно з пунктом 8.3 Договору у випадку, якщо весь об'єм товару згідно з додатками до даного Договору не буде вивезений зі складу постачальника у строки, передбачені відповідними додатками до цього договору, покупцю нараховується штраф в розмірі 0,1% вартості невивезеного в строк товару, за кожен день прострочення вивозу Товару.

Причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з покупця на користь постачальника штрафних санкцій, інфляційних втрат, 3% річних, а також стягнення з постачальника на користь покупця штрафних санкцій та збитків, заявлених сторонами у зв'язку з неналежним виконанням взаємних зобов'язань за Договором.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з статтею 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу (частина перша статті 675 ЦК України).

Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

За приписами частини першої та другої статті 680 ЦК України покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв'язку з його недоліками може бути пред'явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк.

Відповідно до частини першої статті 687 та частини першої статті 688 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. З укладенням такого договору постачальник бере на себе обов'язок передати у власність покупця товар належної якості і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець, у свою чергу, набуває право вимагати від постачальника передачі цього товару та зобов'язаний здійснити його оплату.

Товариство здійснило оплату за поставлений Підприємством товар з порушенням строку, передбаченого пунктом 2.3. Договору, що слугувало підставою для нарахування йому штрафу та пені відповідно до 8.2 Договору, а також інфляційних втрат і 3% річних, заявлених до стягнення за первісним позовом. Перевіривши правильність їх розрахунку та встановивши його обґрунтованість, місцевий господарський суд задовольнив первісний позов у повному обсязі, дійшовши висновку про належне виконання Підприємством своїх зобов'язань за Договором. При цьому судом було відхилено доводи Товариства про неналежну якість частини отриманого товару за накладними № КИ-0000911 та № КИ-0000918 від 25.10.2016 загальною вартістю 691 891,20 грн., оскільки Товариство прийняло і оплатило цей товар та не скористалося своїм правом заявити рекламацію, передбаченим розділом 7 Договору.

Водночас за результатами перегляду справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанцій було з'ясовано, що:

- згідно з додатком № 5/3 до Договору Підприємство зобов'язалося поставити Товариству у жовтні - листопаді 2016 року горошок зелений консервований в кількості 174 720 шт., якість якого відповідає ДСТУ 7165:2010, ґатунок перший;

- 25.10.2016 за накладними № КИ-0000911 та № КИ-0000918 було поставлено 87 360 шт. горошку зеленого консервованого на загальну суму 691 891,20 грн.;

- Товариство повідомляло Підприємство про наявність сумнівів щодо якості товару, поставленого за накладними № КИ-0000911 та № КИ-0000918 від 25.10.2016, що підтверджується відповідним листуванням між сторонами (т. 1, а.с. 210-213);

- факт невідповідності цього товару вимогам ДСТУ 7165:2010 щодо першого ґатунку підтверджується висновком експерта Херсонської Торгово-промислової палати, викладеному в акті експертизи від 19.12.2016 № В-23, складеному на виконання умов розділу 7 Договору, який є належним та допустимим доказом. За висновком експерта партія горошку зеленого консервованого в кількості 87 360 шт. не відповідає вимогам до першого ґатунку за трьома показниками з п'яти (за показниками: зовнішній вигляд, якість заливки та консистенція) по ДСТУ 7165:2010 "Горошок зелений консервований. Технічні умови".

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя статті 538 ЦК України).

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що затримка в оплаті поставленого за накладними № КИ-0000911 та № КИ-0000918 від 25.10.2016 товару на загальну суму 691 891,20 грн. відбулась з незалежних від покупця причин, у зв'язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог за первісним позовом в частині стягнення штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на цю суму заборгованості.

Крім того, місцевий господарський суд визнав доведеним порушення Товариством строків вивезення товару зі складу постачальника, передбачених додатками № 5/1, № 5/2 та № 5/3 до Договору, у зв'язку з чим стягнув з нього на користь Підприємства передбачений пунктом 8.3 Договору штраф. Водночас судом апеляційної інстанції встановлено факт неправомірності нарахування цих штрафних санкцій, оскільки наведені додатки до Договору є планами продажу і в них не передбачені строки вивезення товару зі складу постачальника.

Наведеним повністю спростовуються відповідні доводи Підприємства, викладені у його касаційній скарзі.

Товариством за зустрічним позовом на підставі статей 216, 231, 269 ГК України заявлено вимогу про стягнення з Підприємства штрафу за поставку продукції належної якості.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною сьомою статті 269 ГК України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

За приписами статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг). У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як вірно зазначено судами обох інстанцій встановлений статтею 231 ГК України штраф за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів застосовуються виключно у передбачених цією нормою випадках, однак правовідносини, що виникли між сторонами Договору, ані за суб'єктним складом, ані за їх предметом під ці випадки не підпадають. Умовами Договору нарахування штрафних санкцій за поставку товару неналежної якості також не передбачено, у зв'язку з чим суди дійшли обґрунтованих висновків про безпідставність заявлення цих вимог за зустрічним позовом.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується також і з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для стягнення заявлених за зустрічним позовом збитків.

Так, за змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з приписами частини другої статті 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, однією з яких є відшкодування збитків.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин повинен відшкодувати спричинені ним збитки суб'єкту, права чи законні інтереси якого були порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата чи пошкодження її майна, а також неотримання доходів, які управнена сторона отримала б при належному виконанні зобов'язання іншою стороною.

Частиною першою статті 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Звернення з вимогою про відшкодування збитків як неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків (включаючи упущену вигоду), необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини заподіювача збитків. Відсутність хоча б одного з цих елементів унеможливлює стягнення збитків (у тому числі упущеної вигоди).

Судом апеляційної інстанції з'ясовано, що Товариством не доведений належними та допустимими доказами ані сам факт наявності збитків, ані їх розмір, оскільки договором поставки від 01.01.2013 № К1304 та замовленням на поставку за цим договором від 22.12.2017 № підтверджується замовлення товару лише на суму 16 034,00 грн. При цьому матеріали справи не містять доказів того, яким чином Товариство розпорядилося неякісним товаром за результатами його прийняття.

Доводи касаційної скарги Товариства про те, що судом апеляційної інстанції надано невірну оцінку цим доказам фактично зводяться до їх переоцінки у справі та безпосередньо пов'язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Посилання Товариства у касаційній скарзі на неправомірність одночасного стягнення з нього штрафу та пені за первісним позовом були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та правомірно ними відхилені, з огляду на їх застосування щодо різних видів прострочення.

Таким чином, апеляційний господарський суд, на відміну від суду першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, навівши у оскаржуваному судовому рішенні необхідне мотивування, дійшов обґрунтованих висновків про необхідність часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом, а саме: стягнення з Товариства на користь Підприємства пені у розмірі 96 930,71 грн.; штрафу за порушення строків оплати в розмірі 244 256,00 грн.; інфляційних втрат у розмірі 28 579,80 грн. та 3% річних у розмірі 9 225,89 грн. та відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційних скарг Товариства та Підприємства без задоволення, а оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанцій без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційних скарг та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, пов'язаних з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги приватного підприємства "Агроспецпроект" і приватного акціонерного товариства "Чумак" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 зі справи № 923/305/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б. Львов

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Суховий