ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2018 р. Справа № 914/2400/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу та права» за № 9 від 05.03.2018 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2018 року (повний текст рішення складено 16.02.2018 року, суддя Манюк П.Т.)

у справі № 914/2400/17

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

до відповідача: Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу та права», м. Львів

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Укрпошта»

про стягнення неустойки.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 18-11-00018 від 02.01.2018 року;

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № 2 від 30.12.2016 року;

від третьої особи з боку відповідача: ОСОБА_4 - довіреність № 59 від 17.01.2018 року

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу і права» про стягнення неустойки в сумі 67 391,25 грн. за період з 01.11.2016 року по 30.07.2017 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 07.02.2018 року позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу і права» на користь Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області 67 176, 00 грн. неустойки. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням Приватний вищий навчальний заклад «Львівський університет бізнесу та права» подав апеляційну скаргу за № 9 від 05.03.2018 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме, скаржник стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення неустойки за фактичне користування орендованим майном. Також, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у відповідача не було умислу щодо невиконання зобовязання, що є обовязковою умовою застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України. Водночас, апелянт зазначає, що з 01.03.2017 року власником орендованого приміщення є ПАТ «Укрпошта», яке не має претензій до Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу та права» відносно використання останнім орендованого приміщення.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області було подано до суду відзив на апеляційну скаргу № 14-11-018552 від 23.03.2018 року, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2012 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (орендодавець) та Приватним вищим навчальним закладом «Львівський університет бізнесу та права» було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 114 (надалі договір). Згідно умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення №№ І,ІІ на першому поверсі та № № 33-49, І, частина ІІ на другому поверсі адміністративної будівлі літ. "А-3" загальною площею 290,4 кв.м. (реєстровий номер 21560045.1400.АААЖЕЕ437) за адресою: Львівська область, м. Старий Самбір, вул. Л. Галицького, 61, що перебувало на балансі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31.01.2012 і становить за незалежною оцінкою 375 900, 00 грн. без ПДВ.

У п. 10.1 договору встановлено, що він укладається строком на 2 роки 364 дні і діє з 26.07.2012 р. до 24.07.2015 р.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.10.2016 у справі № 914/1937/16, встановлено, що договір припинив свою дію у зв'язку із закінченням терміну на який його було укладено, тобто 24.07.2015 р.

Пунктом 10.9. договору передбачено, що у разі його припинення або розірвання, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання - передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 договору).

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що у зв'язку із припиненням дії договору 24.07.2015 р. та зважаючи на набрання 20.10.2016 р. законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/1937/16, відповідач був зобов'язаний повернути майно і був обізнаний із наслідками неповернення такого майна у строки, визначені у договорі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач повернув майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі - 31.05.2017 р.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 67 391,25 грн. неустойки за фактичне користування приміщенням за період з 01.11.2016 року по 30.07.2017 року.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Станом на момент розгляду справи, укладений між сторонами договір №114 від 26.07.2012р. припинив свою дію у звязку із закінченням терміну на який його було укладено.

Так, судом встановлено, що до закінчення строку дії договору і протягом місяця після закінчення цього строку заперечень орендодавця (Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області) щодо продовження договору на новий строк суду не представлено. Натомість 24.09.2015р. позивачем на адресу відповідача скеровано пропозиції про внесення змін до договору від 26.07.2012р. за №114. При цьому відповідач своєчасно і в повному обсязі сплачував оренду плату за використання приміщення.

В 2016 році Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу і права» про визнання укладеним з 25.07.2015 року договору про внесення змін до договору оренди нерухомого державного майна від 26.07.2012 року №114. Однак, рішенням Господарського суду Львівської області від 04.10.2016р. у справі № 914/1937/16 в позові Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області відмовлено, оскільки встановлено, що договір оренди припинив свою дію 24.07.2015 року.

Пізніше, в грудні 2016 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу і права» про стягнення 110678,77 грн. неустойки за період з 30 липня 2015 року по 31 жовтня 2016 року та виселення з орендованого державного майна.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 у справі №914/3052/16 у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області відмовлено.

В подальшому постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р. у справі №914/3052/16 (яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.08.2017 року) рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 у справі №914/3052/16 скасовано в частині відмови в позові про виселення відповідача з орендованого державного майна, в цій частині прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Вирішено виселити ПВНЗ «Львівський університет бізнесу і права» з орендованого державного майна вбудованих нежитлових приміщень №№ І, ІІ на першому поверсі та №№33-49, І, частина ІІ на другому поверсі адміністративної будівлі літ. А-3 загальною площею 290,4 кв.м., що знаходяться за адресою: Львівська область, м.Старий Самбір, вул. Л. Галицького, 61. В решті рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

При скасуванні рішення місцевого суду та частковому задоволенні позову в частині виселення відповідача з орендованого майна суд апеляційної інстанції виходив з того, що питання дії договору оренди №114 від 26.07.2012 р. було предметом дослідження Господарським судом Львівської області при вирішенні спору у справі № 914/1937/16 за позовом РВ ФДМ України по Львівській області до ПВНЗ «Львівський університет бізнесу і права» про визнання укладеним з 25.07.2015 р. договору про внесення змін до договору оренди нерухомого державного майна №114 від 26.07.2015 р. За результатами розгляду цього спору суд прийняв рішення від 04.10.2016 р. у справі № 914/1937/16, яким відмовлено у задоволенні позову та встановлено обставини, які в силу ч.3 ст. 35 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) не потребують повторного доказування, а саме, що договір оренди №114 від 26.07.2012 р. припинив свою дію у звязку із закінченням терміну, на який його було укладено, тобто 24.07.2015 р.

Відповідно до п.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Спір у справі стосується стягнення з відповідача неустойки, нарахованої позивачем на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Обов'язок орендаря негайно повернути майно у разі припинення договору найму встановлений також ч.1 ст. 785 ЦК України.

Пунктом 10.9. договору передбачено, що у разі його припинення або розірвання, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання - передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 договору).

Судом встановлено, що з моменту прийняття рішення від 04.10.2016р. у справі № 914/1937/16, орендар (відповідач) був обізнаний про припинення дії договору оренди і про те, що у нього є обовязок щодо повернення орендованого приміщення. Однак, відповідач повернув майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі - 31.05.2017 р.

Посилання апелянта на наявність спору щодо пролонгації договору оренди, що був предметом розгляду господарської справи № 914/3052/16 як на підставу, яка звільняла його від обов'язку повернути майно у термін визначений п. 10. 9 договору, є необґрунтованими, оскільки, як встановлено судом, вказаний спір був за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області до Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу і права» про стягнення 110 678,77 грн. неустойки та виселення з орендованого державного майна. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 р. у справі № 914/3052/16, на яке посилається апелянт, законної сили не набрало, оскільки було скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р., якою, зокрема, позовні вимоги позивача в частині виселення відповідача задоволено, тобто підтверджено неправомірність перебування відповідача у спірних приміщеннях та його обов'язок щодо їх повернення.

Доводи апелянта про те, що він не мав можливості повернути майно, оскільки у орендованих приміщеннях проводився навчальний процес з неповнолітніми учнями, тому орендар був змушений закінчити навчальний рік, тим самим забезпечив дотримання Конституції України та законодавства України про освіту, колегія суддів вважає не обґрунтованими. Адже, відповідачем не представлено жодних доказів звернення до позивача з пропозицією про відстрочення терміну повернення майна. Крім цього, відповідач не звертався до Господарського суду Львівської області із заявою про відстрочку виконання судового рішення щодо його виселення в рамках господарської справи № 914/3052/16.

Матеріалами справи підтверджено, що після припинення договору оренди відповідач не виконав обов'язку щодо своєчасного повернення орендодавцю орендованого майна, повернувши вказане майно лише 30.07.2017 р. Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу неустойку за несвоєчасне повернення майна, відповідно до частини 2 ст. 785 ЦК України.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 67 176, 00 грн.

В частині відмови в позові, рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Твердження апелянта, про те, що ним у спірний період сплачувалась орендна плата, не виключають відповідальність, встановлену ч. 2 ст. 785 ЦК України. Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 10.04.2018 року у справі № 910/9328/17.

Щодо тверджень апелянта, про те що позивач з 01.03.2017 р. не є власником орендованого майна, оскільки з утворенням ПАТ «Укрпошта» спірне майно стало власністю ПАТ «Укрпошта», то суд зауважує, що відповідач звертався до Львівського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 р. у справі № 914/3052/16 за нововиявленими обставинами. Як на нововиявлені обставини відповідач вказував на те, що 05.04.2017 р. відповідачу стало відомо, що станом на час подання РВ ФДМ України по Львівській області апеляційної скарги та прийняття апеляційним судом постанови від 04.04.2017 у справі № 914/3052/16, орендоване майно належало іншому власнику - ПАТ «Укрпошта», а позивач - РВ ФДМ України по Львівській області не був представником власника чи розпорядником майна, тому не міг виступати стороною, майнові права та інтереси якої порушено та вимагати виселення відповідача з орендованих ним приміщень. Львівський апеляційний господарський суд, відмовляючи у задоволенні вказаної заяви зазначив, що відповідач не довів та не подав доказів того, що майно, яке було предметом оренди за договором оренди нерухомого державного майна від 26.07.2012 р. № 114, передане до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» та є власністю ПАТ "Укрпошта".

В той же час позивачем до матеріалів справи долучено копію листа директора Львівської філії ПАТ «Укрпошта» від 31.07.2017 № 18-05-81, в якому той повідомляв позивача що спірне майно (згідно з п. 51 додатку до листа) було передане до статутного фонду ПАТ «Укрпошта» на підставі Акту передавання майна до статутного капіталу ПАТ «Укрпошта» від 05.07.2017 р., що підписаний між Міністерством інфраструктури України та ПАТ «Укрпошта» та затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 05.07.2017 р. № 240. Позивачу запропоновано укласти тристоронні договори, згідно з якими з 31.07.2017 р. у позивача права та обов'язки орендодавця припиняються. Таким чином, позивач здійснював повноваження орендодавця щодо спірного майна до 31.07.2017 р.

Щодо тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення неустойки за фактичне користування орендованим майном, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно 4. ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем не було подано до суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2018 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.В задоволенні апеляційної скарги Приватного вищого навчального закладу «Львівський університет бізнесу та права» за № 9 від 05.03.2018 року відмовити, рішення Господарського суду Львівської області від 07.02.2018 року у справі № 914/2400/17 залишити без змін.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 02.05.2018 року

Головуючий суддя Скрипчук О.С.

Судді Дубник О.П.

ОСОБА_1