ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018 Справа № 917/268/18

за позовною заявою Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" пров. Луговий, 11, м. Миргород, Миргородський район, Полтавська область, 37600

до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" вул. Народного ополчення, 3, м. Київ, 03151, в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" вул. Зіньківська, 6 - Б, м. Полтава, 36014

про стягнення грошових коштів в сумі 76 072,55 грн.

Суддя Ціленко В. А.

Секретар судового засідання Білоус О.В

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №205 від 03.01.2018 року;

ОСОБА_2, довіреність №005 від 23.03.2018 року.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" , в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" боргу за спожиту теплову енергію в сумі 54 245,79 грн., три відсотка річних у розмірі 2 661,94 грн., інфляційні втрати у розмірі 10 524,47 грн. та пеня у розмірі 8 640,36грн.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що станом на 04.04.2018 року визнану заборгованість в сумі 25349,15 грн. сплачено у повному обсязі. Щодо оплати заборгованості на суму 28866,65 грн. вважає необґрунтованою, так як у актах приймання-передачі теплової енергії № 263/3/16 від 21.03.2016 року на суму 20669,41 грн. та №263/4/16 від 14.04.2016 року на суму 8197,24 грн. завищено об"єм спожитої теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, що суперечить чинному законодавству та умовам укладеного договору. Пеня, в сумі 8300,84 грн., то вона незаконно нарахована за жовтень 2015 року по лютий 2017 року, з пропуском строку позовної давності в один рік, а зменшення розміру штрафних санкцій забезпечить захист бюджетних коштів та інтересів держави Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників відповідача, суд, встановив:

Відповідно до умов договору № 263 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 15.10.2006 року Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Миргородтеплоенерго" м. Миргород зобов"язалося постачати теплову енергію у вигляді гарячої води в потрібних обсягах до точки розподілу, а Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" м. Миргород оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами, в об"ємах зазначених у п. 6.7 договору та додатку 1 на такі потреби: водопостачання - згідно графіку затвердженого міськвиконкомом; опалення в період опалювального сезону.

Позивач посилається на неналежне виконання боржником договірних зобов"язань та просить суд стягнути 54 245,79 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 2661,94 грн. річних, 10 524,47 грн. інфляційних втрат та 8640,36 грн. пені у примусовому порядку.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються договором про надання послуг відповідно до якого одна сторона зобов'язується за завданням другої сторони надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 Цивільного кодексу України). На виконання умов договору № 263 від 15.10.2006 року Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Миргородтеплоенерго" протягом 01.10.2015 року по 01.02.2018 року постачало теплову енергію для опалення нежитлового приміщення площею 519 м2, по вул. Гоголя, 64 у м. Миргород, яку займає Державне підприємство "Центр державного земельного кадастру" м. Київ, в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", що підтверджується додатковими угодами до договору, актами приймання-передачі теплової енергії (а.с. 69 - 81) та не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов"язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Розділом 6 договору № 263 від 15.10.2006 року сторони обумовили, що споживач до 10 числа, що передує розрахунковому періоду здійснює платіж у сумі вартості 100 % договірних величин споживання теплової енергії наступного розрахункового періоду. Якщо сума передоплати перевищує вартість фактично спожитої енергії, різниця зараховується в рахунок наступних платежів. Оплата рахунків проводиться не пізніше 10 числа звітного місяця. Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Із наданих заявником доказів, в тому числі розрахунку заборгованості, акту звірки взаємних розрахунків, протягом спірного періоду надано послуг по теплопостачанню на 61 970,39 грн., з яких споживачем сплачено 7724,61 грн. До оплати підлягає заборгованість 54 245,78 грн. Разом з тим судом приймається до уваги те, що позивач у справі надав банківські виписки про часткову сплату боргу відповідачем 12998,91 грн. та 12 380,24 грн. відповідно, та заяви про зменшення позовних вимог. Так, як вказані обставини свідчать про відсутність спору в цій частині, в силу вимог п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі підлягає закриттю.

В частині 28 866,65 грн. боргу, який не визнається споживачем судом враховано наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про теплопостачання" від 02.08.2017 р. діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись на основі договорів, відповідно до яких споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 9, 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКТУ № 680 від 21.07.2005р. справляння плати за нормативами споживання за наявності засобів обліку без врахування їх показань не допускається. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку, а у разі його відсутності за нормативами споживання у випадках: у разі відсутності засобів обліку води; несправності засобів обліку; у разі відсутності у виконавця показань засобів обліку за розрахунковий період, з подальшим перерахунком.

За умовами п.6.7.1 укладеного сторонами договору № 263 від 15.10.2006 року розрахунок за теплову енергію здійснюється пропорційно опалювальній площі, яку займає споживач та яка не обладнана системою автономного теплопостачання та засобом обліку. У такому випадку до спірних правовідносин слід застосовувати п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення відповідно до якого встановлення будинкових засобів обліку споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Споживач має право не оплачувати за опалення місць загального користування будинку лише у випадку не здійснення власником чи балансоутримувачем заходів з утеплення таких місць.

Статтею 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання від 22.06.2017р. № 2119- VIII передбачено, що обсяг теплової енергії на опалення місць загального користування визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

З урахуванням того, що відповідач не надав доказів, які б свідчили про порушення позивачем передбаченого п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення порядку обліку та оплати послуг, віднесення до актів приймання-передачі теплової енергії № 263/3/16 від 21.03.2016 року на суму 20669,41 грн. та №263/4/16 від 14.04.2016 року на суму 8197,24 грн. витрат на місця загального користування є правомірним, а позов в частині стягнення 28866,65 грн. боргу є таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного позов в частині стягнення 2661,94 грн. річних та 10524,47 грн. інфляційних втрат також підлягає задоволенню.

Статтею 546 Цивільного кодексу України визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов"язання ніж неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов"язань повинен сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який сплачується пеня. Пункт 7.2 договору № 263 від 15.10.2006 року сторони обумовили за несвоєчасну оплату використаної теплової енергії споживач крім суми заборгованості сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. З урахуванням чинного законодавства та умов договору вимоги щодо стягнення пені за прострочку по оплаті теплової енергії також заявлено правомірно. Разом з тим судом береться до уваги те, що відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов"язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов"язання мало бути виконаним. В силу вимог ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Так як заявник звернувся до суду 14.03.2018 року до стягнення підлягає пеня з березня 2017 року по січень 2018 року, в сумі 339,52 грн.

Стосовно клопотання боржника про зменшення штрафних санкцій то воно задоволено бути не може, так як господарським процесуальним кодексом України таке право суду не надане.

В частині вирішеного спору по суті судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині добровільно сплаченого боргу до прийняття рішення по суті спору, в сумі 25 379,05грн. провадження у справі закрити.

3. Стягнути з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (вул. Народного ополчення, 3, м. Київ, 03151, код 39411771) в особі Полтавської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (вул. Зіньківська, 6 - Б, м. Полтава, 36014, код 26458021) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (пров. Луговий, 11, м. Миргород, Миргородський район, Полтавська область, 37600, код 25682207) борг за спожиту теплову енергію у сумі 28 866,65 грн., три проценти річних у сумі 2 661,94 грн., інфляційні втрати у сумі 10 524,47 грн., пеню у сумі 339,52 грн. та судовий збір у сумі 982 грн.

4. В іншій частині у позові відмовити.

5. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.04.2018.

Суддя Ціленко В. А.