ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 1/351

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Стратієнко Л.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

(головуючий - Геза Т.Д., судді: Дучал Н.М., Стойка О.В.)

від 14.11.2017

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 1/351

за позовом Державного підприємства "Енергоринок"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"

про стягнення 405 903 561,36 грн,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулось до Господарського суду Луганської області зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про:

- визнання незаконними дії з винесення постанови від 17.07.2017 про арешт коштів боржника за ВП №31947023 у розмірі 33222259,33 грн простроченої заборгованості на 10% виконавчого збору у розмірі 3322225,93 грн у частині примусового виконання ухвали господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі №1/351;

- визнання недійсною постанови від 17.07.2017 про арешт коштів боржника за ВП №31947023 у розмірі 33222259,33грн простроченої заборгованості на 10% виконавчого збору у розмірі 3322225,93 грн у частині примусового виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі №1/351;

- скасування арешту, накладеного на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" у межах суми простроченої заборгованості з урахуванням виконавчого збору - 36544485,26грн по примусовому виконанню ухвали Господарського суду Луганської області по справі №1/351 від 22.07.2009, що містяться на відповідних рахунках.

Зазначена скарга мотивована тим, що Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при винесенні постанови про арешт коштів боржника не були враховані надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" документи на підтвердження сплати ним заборгованості за ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини:

- рішенням Господарського суду Луганської області від 14.11.2007 по справі №1/351, яким позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на користь Державного підприємства "Енергоринок" 11091462, 87 грн 3% річних, 100000, 00 грн пені та 35409211, 52 грн інфляційних нарахувань та затверджено мирову угоду, укладену 06.11.2007 між сторонами, надано відповідачу розстрочку відносно стягнення інфляційних та річних нарахувань;

- ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 змінено порядок виконання рішення Господарського суду Луганської області від 14.11.07 по справі №1/351 та затверджено мирову угоду в частині сплати основного боргу на залишок непогашеної заборгованості в розмірі 306714876, 21грн;

- державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.03.2012 було відкрите виконавче провадження № 319947027 за вказаною ухвалою суду від 22.07.2009, яке за постановою від 24.03.2017 об'єднане з ВП № 31947023 та ВП № 44736644 у зведене виконавче провадження № 53645922;

- стягувач - ДП "Енергоринок" листом від 07.07.2017 № 01/44-7446 повідомив Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про наявність у боржника ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" простроченої заборгованості станом на 30.06.2017 з виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351 у сумі 25582652,20 грн;

- головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за виконавчим провадженням №.07.2017 винесено постанову про арешт коштів боржника, яка надійшла на адресу ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" 31.07.2017 за супровідним листом від 17.07.2017 № 31947023;

- в рамках виконання зведеного виконавчого провадження Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про арешт коштів боржника від 17.07.2017 ВП №31947023, якою накладений арешт на кошти ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на загальну суму 93096804 грн. 83 коп.;

- в частині примусового виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351 (ВП №31947027) вказаний арешт накладений на кошти у розмірі простроченої заборгованості ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" (боржник) перед ДП "Енергоринок" (стягувач) станом на 30.06.2017 в сумі 33222259,33грн та 10% виконавчого збору у розмірі 3322225, 93 грн;

- боржник - ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" неодноразово повідомляв ВПВР ДВС про відсутність заборгованості боржника перед стягувачем з виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351 за виконавчим провадженням №31947027 та про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме:

- листом від 22.05.2017 № 22-05/17 щодо стану платежів ВП № № 31947027, 31947023, 44736644, зведеного виконавчого провадження № 53645922;

- листом від 07.06.2017 № 27-06/17 щодо стану платежів за ВП № № 31947027, 31947023, 44736644, зведеного виконавчого провадження № 53645922;

- листом від 19.06.2017 № 19-06/17 щодо стану платежів за ВП № № 31947027, 31947023, 44736644, зведеного виконавчого провадження № 53645922.

- заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 02.12.2016 № 01-29/2/561 ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" повідомило ДП "Енергоринок" про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ДП "Енергоринок" та ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на загальну суму 76373794,82 грн, в тому числі, зокрема, про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов'язання ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" перед ДП "Енергоринок" на суму 9323704,96 грн за ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351.

- листом від 16.01.2017 № 01-29/2/26 ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" направило ДП "Енергоринок" заяву про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог та повідомило про припинення (зарахування) зустрічних однорідних вимог ДП "Енергоринок" та ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на загальну суму 7204214, 37 грн, у тому числі, зокрема, про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов'язання ТОВ "ЛЕО" перед ДП "Енергоринок" на суму 3804214, 37 грн за ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351.

- заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 22.05.2017 № 01-17/2/250/1 ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" повідомило ДП "Енергоринок" про припинення (зарахування) зустрічних однорідних вимог ДП "Енергоринок" та ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на загальну суму 30700000,00грн, у тому числі, зокрема, про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов'язання ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" перед ДП "Енергоринок" на суму 13400000,00 грн за ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351.

- заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.06.2017 № 01-17/2/272/1 ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" повідомило ДП "Енергоринок" про припинення (зарахування) зустрічних однорідних вимог ДП "Енергоринок" та ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на загальну суму 10700000,00 грн, у тому числі, зокрема, про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов'язання ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" перед ДП "Енергоринок" на суму 4800000, 00 грн за ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351.

- заявою про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 12.07.2017 № 01-17/2/341/1 ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" повідомило ДП "Енергоринок" про припинення (зарахування) зустрічних однорідних вимог ДП "Енергоринок" та ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" на загальну суму 10928547,41 грн, у тому числі, зокрема, про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов'язання ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" перед ДП "Енергоринок" на суму 5000000, 00 грн за ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351.

- Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі 1/351 17.07.2017 винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 31947027, а саме накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми простроченої заборгованості у розмірі 84633458,94 грн станом на 30.06.2017 та 10% виконавчого збору від простроченої заборгованості у розмірі простроченої заборгованості ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" (боржник) перед ДП "Енергоринок" (стягувач) станом на 30.06.2017 в сумі 33222259,33 грн та 10% виконавчого збору у розмірі 3322225,93 грн, на загальну суму заборгованості - 84633458,94 грн та 10% виконавчого збору - 8463345,89 грн.

- ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" 02.08.2017 звернулося до Господарського суду Луганської області зі скаргою №01-19/2/222 на дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт коштів боржника, у якій просило:

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення у межах ВП № 31947023 постанови від 17.07.2017 про арешт коштів боржника у частині примусового виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі № 1/351 за позовом ДП "Енергоринок" до ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" про стягнення грошових коштів у розмірі 33222259, 33 грн та 10% виконавчого збору у розмірі 3322225,93 грн;

- визнати недійсною постанову від 17.07.2017 про арешт коштів боржника, винесену в межах ВП № 31947023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у частині примусового виконання ухвали господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі №1/351 та зняти накладений в рамках примусового виконання ухвали господарського суду арешт з грошових коштів, що містяться на відповідних рахунках боржника і належать ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання", у межах суми простроченої заборгованості з урахуванням виконавчого збору у розмірі 36544485,26грн.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 04.10.2017 у справі №1/351 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено у повному обсязі. Суд визнав незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення постанови від 17.07.2017 про арешт коштів боржника за ВП №31947023 у розмірі 33222259,33грн простроченої заборгованості на 10% виконавчого збору у розмірі 3322225,93 грн у частині примусового виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі №1/351; визнав недійсною постанову від 17.07.2017 про арешт коштів боржника за ВП №31947023 у розмірі 33222259,33грн простроченої заборгованості на 10% виконавчого збору у розмірі 3322225,93 грн у частині примусового виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі №1/351; скасував арешт, накладений на грошові кошти ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" у межах суми простроченої заборгованості з урахуванням виконавчого збору - 36544485,26 грн по примусовому виконанню ухвали Господарського суду Луганської області по справі №1/351 від 22.07.2009, що містяться на відповідних рахунках.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що проводячи арешт коштів боржника за постановою від 17.07.2017 державний виконавець керувався листом стягувача від 07.07.2017 №01/44-7446 про наявність заборгованості, не приймаючи до уваги заяви про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, внаслідок чого було накладено арешт на суму, яка не відповідає реальній заборгованості (з урахуванням виконавчого збору) по ухвалі суду №1/351 від 22.07.2009, а тому дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по арешту коштів боржника у частині примусового виконання ухвали Господарського суду Луганської області від 22.07.2009 у справі №1/351 є незаконними.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2017 ухвалу Господарського суду Луганської області від 04.10.2017 у справі №1/351 скасовано. У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про арешт коштів боржника відмовлено.

Постанова обґрунтована відповідністю дій Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України під час винесення спірної постанови про арешт коштів боржника від 17.07.2017 ВП №31947023 вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а також тим, що наявний між сторонами спір про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог підлягає вирішенню в окремому провадженні, а не під час розгляду даної скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2017 у справі №1/351 Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" подало касаційну скаргу, в якій просить суд її скасувати та залишити в силі ухвалу Господарського суду Луганської області від 04.10.2017 у справі №1/351.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" посилається на порушення судом апеляційної інстанції вимог статей 202, 203 Господарського кодексу України, статей 215, 601, 602 Цивільного кодексу України та зазначає, що у випадку незгоди Державного підприємства "Енергоринок" із заявами про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, останнє не позбавлено права оскаржити їх дійсність у судовому порядку. Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", у зв'язку з переплатою, по укладеному договору із Державним підприємством "Енергоринок" договору, статусу кредитора по відношенню до Державного підприємства "Енергоринок". Судом апеляційної інстанції не досліджувався факт обізнаності державного виконавця, на день винесення оскаржуваної постанови, про стан виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" ухвали про затвердження мирової угоди.

У відзиві на касаційну скаргу Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зазначив, що 30.06.2017 листом № 01/44-7265 ДП "Енергоринок" повідомило ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" про нікчемність вказаної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.06.2017 № 01-17/2/272/1, тому Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було враховано цю заяву під час винесення постанови про арешт коштів боржника від 17.07.2017.

У відзиві на касаційну скаргу ДП "Енергоринок" зазначило, що усі наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться виключно до встановлення фактичних обставин і переоцінки доказів, що суперечить межам перегляду справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Стратієнко Л.В. від 12.03.2018 касаційну скаргу прийнято до письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 45 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал та постанов.

Згідно зі 115 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом - стаття 116 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад обов'язковості виконання рішень (пункт 2 частина 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно із пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Розділу XIII Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, суди обґрунтовано виходили з того, що починаючи з 10.10.2016 усі виконавчі дії в межах виконавчого провадження підлягають здійсненню з урахуванням вимог Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 02.06.2016.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі

Стаття 601 ЦК України встановлює, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до вимог статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках встановлених договором або законом.

При цьому вимоги, які можуть бути зараховані, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого (меншого) зобов'язання.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Відповідну правову позицію Верховного Суду України викладено у постанові від 24.06.2015 у справі № 914/2492/14.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" при виконанні договору купівлі-продажу електроенергії від 28.03.2007 № 3969/02 здійснювалася переплата, яку він просив зарахувати в рахунок погашення заборгованості за мировою угодою.

Проте, наявність у відповідача переплати перед позивачем при виконанні конкретного договору не свідчить про виникнення у зв'язку з цим у позивача грошового зобов'язання перед відповідачем.

Фактично сторони не погоджуються із здійсненням зарахування переплаченої суми саме в погашення заборгованості, яка виникла раніше, тобто правовідносини сторін із зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами боржника є спірними.

Отже суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що спір про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог підлягає вирішенню в окремому провадженні, а не під час розгляду даної скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Натомість, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про припинення грошових зобов'язань у спірних правовідносинах у зв'язку з проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні скарги, врахував вимоги статей 27, 48, 56 Закону України "Про виконавче провадження" та обґрунтовано виходив з того, що арешт на кошти боржника згідно постанови від 17.07.2017 Головним державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено у межах суми простроченої заборгованості, яка станом на 30.06.2017, як встановлено судом апеляційної інстанції, становить 84 633 458,94 грн та 10 % виконавчого збору від простроченої заборгованості - 8 463 345,89 грн, що свідчить про правомірність дій державної виконавчої служби та відсутність правових підстав для скасування спірної постанови від 17.07.2017 про арешт коштів боржника.

Крім того, з огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України", частину 1 статті 3 і частину четверту статті 11 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон) встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Європейського суду з прав людини з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії").

Таким чином, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справах Христов проти України, Пономарьов проти України) принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (принцип юридичної визначеності), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

З огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, колегією суддів відхиляються доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", викладені у касаційній скарзі, оскільки вони спрямовані на встановлення нових обставин та переоцінку доказів.

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом апеляційної інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315. 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2017 у справі № 1/351 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Л. Стратієнко