РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.04.2018Справа № 910/539/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІЛЛІНСЬКА, будинок 8)

до Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, будинок 2)

про стягнення 174 601,04 грн. в порядку регресу

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 174 601,04 грн. в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», сплативши на виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №169220а7кша від 10.01.2017 року страхувальнику страхове відшкодування в розмірі збитків, завданих застрахованому майну внаслідок страхового випадку (ДТП), набуто згідно ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» право регресної вимоги до відповідача у справі як до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2018 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.02.2018 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява №ЕЛ_4800 від 06.02.2018 року про усунення недоліків, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/539/18 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 ГПК України вирішено розгляд справи № 910/539/18 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

16.02.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на відсутність документів на підтвердження вини водія КП «Київпастранс» ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, а також доказів на підтвердження підстав складення страхового акту від 05.10.2017 року. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучений до матеріалів справи.

23.02.2018 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив № ЕЛ_4881 від 22.02.2018 року, в якій позивач підтримує позовні вимоги, надає письмові пояснення щодо наявності трьох страхових актів та перебування ТОВ «АВТ «Баварія Київ» у статусі платника ПДВ, долучивши при цьому відповідні докази, в т.ч. постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 23.08.2017 року.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень сторонами суду не надано.

При цьому, зважаючи на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 1, пункту 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як визначено статтею 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 10 січня 2017 року між ОСОБА_2 (страхувальник за договором) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик за договором, позивач у справі) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 16922а7кша (далі - Договір страхування), предметом якого, є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 цього Договору.

Відповідно до п. 5 Договору страхування забезпечений транспортний засіб марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2013 року випуску.

Страхова сума становить 1255000,00 грн. (п. 11 Договору страхування).

Відповідно до п. 10.2.5 Договору страхування безумовна франшиза за збитками внаслідок ДТП - 0% від страхової суми.

Страховим випадком за цим Договором виникнення пошкоджень транспортного засобу чи втрата транспортного засобу внаслідок однієї із подій, зазначеної у п. 25.2 Договору (п. 24 Договору страхування).

Так, за умовами п.25.2.2 Договору до страхових ризиків відносяться збитки внаслідок Дорожньо - транспортної пригоди (ДТП) - будь - яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Судом встановлено, що 27.07.2017 року о 15 год. 40 хв. у м. Києві по вул. Солом'янській сталася ДТП, в результаті якої відбулось зіткнення транспортного засобу тролейбусу Богдан, державний реєстраційний номер 3389, який належить КП «Київпастранс», під керуванням водія гр. ОСОБА_1, та застрахованого позивачем транспортного засобу марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням гр. ОСОБА_2, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою № 934994 про ДТП, виданою УПП у м. Києві № 22239-1вх.41/11 -2017 від 08.09.2017, копія якої наявна в матеріалах справи.

У зв'язку зі зверненням страхувальника до позивача із повідомленням від 04.08.2017 року про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, копія якої наявна в матеріалах справи, позивачем було визнано вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № АХА2223964 від 17.08.2017 року, копія якого надана позивачем.

Так, згідно вказаного страхового акту вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (відновлювального ремонту застрахованого об'єкта) склала 134192,58 грн., що визначена в розмір 80% від попереднього рахунку СТО, якою здійснювався ремонт - ТОВ «АВТ Баварія Київ» № А-98810 від 10.08.2017 року на суму 210 249,30 грн., та відповідно зменшена на вартість робіт, не підтверджену документально - 42508,58 грн., про позивачем з урахуванням зауважень направлено на адресу ТОВ «АВТ Баварія Київ» гарантійний лист № 9188/12-ЦВ від 17.08.2017 року.

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту № АХА2223964 від 17.08.2017 року та поданої страхувальником заяви щодо напрямку виплати страхового відшкодування від 15.08.2017 року була виплачена страхувальнику сума страхового відшкодування в розмірі 134192,58 грн. шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок СТО - ТОВ «АВТ Баварія Київ», якою здійснювався ремонт забезпеченого транспортного засобу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 362 702 від 18.08.2017 року на вказану суму.

Після проведення додаткового огляду позивачем від ТОВ «АВТ Баварія Київ» було отримано відкоригований попередній рахунок № А-98810 від 28.08.2017 року на суму 208 616,95 грн., на підставі якого позивачем складено страховий акт № АХА2226100 від 31.08.2017 року на суму 24 808,82 грн., що становить 80% від вказаного рахунку, та враховуючи здійснену попередню виплату на суму 134 192,58 грн. і виключення не обов'язкових робіт на суму 9865,20 грн., про що позивачем на адресу ТОВ «АВТ Баварія Київ» було направлено гарантійний лист № 10605/12ЦВ від 22.09.2017 року.

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту № АХА2226100 від 31.08.2017 року та поданої страхувальником заяви щодо напрямку виплати страхового відшкодування від 15.08.2017 року була виплачена страхувальнику сума страхового відшкодування в розмірі 24808,82 грн. шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок СТО - ТОВ «АВТ Баварія Київ», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 366 771 від 01.09.2017 року на вказану суму.

В матеріалах справи наявний також акт виконаних робіт № А- 295363 від 03.10.2017 року, складений СТО - ТОВ «АВТ Баварія Київ» за результатами здійснення відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу, на суму 174 601,03 грн. з ПДВ, на підставі якого позивачем складено страховий акт № АХА2234009 від 05.10.2017 року на суму 15 599,63 грн., яким сума страхового відшкодування визначена з урахуванням здійсненої попередньої виплати в сумі 159 001,14 грн. (134 192,58 грн. +24 808,92 грн.).

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту № АХА2234009 від 05.10.2017 року та поданої страхувальником заяви щодо напрямку виплати страхового відшкодування від 15.08.2017 року була виплачена страхувальнику сума страхового відшкодування в розмірі 15599,63 грн. шляхом перерахування вказаних коштів на рахунок СТО - ТОВ «АВТ Баварія Київ», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 378 089 від 06.10.2017 року на вказану суму.

Відповідно до ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд зазначає, що Договір, укладений між позивачем та страхувальником, за своєю правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування, зокрема, можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 27.07.2017 року за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування, однак постановою Солом'янського районного суду м. Києва (суддя Курова О.І.) від 23.08.2017 року справа № 760/14079/17 (провадження № 3-5890/17) винною у вказаному ДТП, зокрема, у порушенні п. 13.1 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП, визнано гр. ОСОБА_1, яку притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Згідно ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч.16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Крім того, листом від 19.07.2011 Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Як свідчать матеріали справи за зазначалось судом вище, вважаючи ДТП страховою подією, страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у зв'язку із чим позивачем було визнано вищезазначене ДТП страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідні страхові акти.

Згідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Отже, оскільки згідно із даними Договору страхування франшиза становить 0,00 грн., розмір страхового відшкодування, яке було виплачено позивачем, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем майну матеріального збитку, на розмір франшизи не зменшувався.

Окрім цього суд зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Наразі як встановлено судом за матеріалами справи, у відповідності до умов Договору страхування позивачем визначений розмір страхового відшкодування на підставі рахунків та акту виконаних робіт, складених ТОВ «АВТ Баварія Київ», яким здійснювався ремонт застрахованого позивачем транспортного засобу BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та на рахунок якого безпосередньо здійснена позивачем виплата страхового відшкодування в сумі 174 601,04 грн., з урахуванням ПДВ.

При цьому в матеріалах справи наявні докази на підтвердження проведення ремонту транспортного засобу BMW X5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, СТО, яке є платником ПДВ, та наявність яких є обов'язковою передумовою виникнення збитку у вигляді ПДВ та розрахунку суми виплати страхового відшкодування з урахуванням сум ПДВ.

Згідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до вимог ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено за матеріалами справи, що страховиком (позивачем) належним чином виконані умови Договору страхування, а саме грошове зобов'язання шляхом виплати страхового відшкодування в розмірі 174 601,04 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику. Фактично здійснені позивачем витрати по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, належним чином підтверджуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При цьому частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як зазначалось судом вище, гр. ОСОБА_1 під час ДТП 27.07.2017 року здійснювала керування тролейбусом Богдан, державний реєстраційний номер 3389, що належить Комунальному підприємству «Київпастранс», що відповідачем не заперечувалось.

Отже, оскільки у спірному випадку гр. ОСОБА_1 в момент вчинення ДТП керувала службовим транспортом та не буа власником останнього, у спірному випадку в силу приписів ст. 1172 Цивільного кодексу України, зважаючи на відшкодування страховиком - ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» збитків в сумі 174 601,04, відповідальною особою є саме ТОВ «Торговий Дім Рубін».

З огляду на вищевикладене, у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "АХА Страхування" як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - КП «Київпастранс» як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія "АХА Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.2012 у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача - КП «Київпатранс» із претензією № ЕЛ-4375 від 12.12.2017 року, копія якої наявна в матеріалах справи, в якій вимагав від останнього відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 174 601,04 грн. у порядку регресу. Факт надсилання претензії підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналами фіскального чеку № 2548 від 13.12.2017 року та відповідного опису вкладення в цінний лист від 13.12.2017 року.

Проте, зазначена претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно частини першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В свою чергу Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту №169220а7кша від 10.01.2017 року та/або його окремих положень суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладені у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі

Зважаючи на встановлені обставини справи та приписи вищевикладених правових норм, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати позивачу в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку, а також на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 174 601,04 грн. страхового відшкодування в порядку регресу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ НАБЕРЕЖНЕ ШОСЕ, буд. 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, ВУЛИЦЯ ІЛЛІНСЬКА, буд. 8, ) 174 601,04 грн. (сто сімдесят чотири тисячі шістсот одну грн. 04 коп.) страхового відшкодування в порядку регресу та 2619,02 грн. (дві тисячі шістсот дев'ятнадцять грн. 02 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 23.04.2018 року.