РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Справа № 906/886/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І. Ю. суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача - (адвокат) ОСОБА_1, посвідчення № 000725 від 25.07.2014h/,

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділу м. Житомир на рішення господарського суду Житомирської області від 15.01.2018р. у справі №906/886/17 (ухвалене о 11:32 год., у м. Житомирі, повний текст складено 19.01.2018р.)

за позовом ОСОБА_2 відділу м. Житомир

до Комунального підприємства "Центральна районна аптека № 118"

про стягнення 7863,87 грн., про визнання договору розірваним, про повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 15.01.2018р. у справі №906/886/17 закрите провадження у справі в частині вимог про стягення 7300,78 грн., відмовлено в позові в частині вимоги про розірвання договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 р. та про повернення майна. Стягнуто з Комунального підприємства "Центральна районна аптека №118" на користь ОСОБА_2 відділу м.Житомир 226,51 грн. пені, 336,58 грн. штрафу, 1600,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_2 відділ м. Житомир подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким розірвати договір № 151/1999ГоловКЕУ від 20.07.1999р. оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України, а саме: нежитлового приміщення за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, буд. 11, укладеного між ОСОБА_2 відділом м. Житомир та Комунальним підприємством "Центральна районна аптека № 118" Житомирської районної ради; зобовязати Комунальне підприємство "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради повернути ОСОБА_2 відділу м. Житомир нерухоме військове майно - нежитлове приміщення площею 39,8 кв.м в будівлі інв. № 250, військового містечка №84, що знаходиться на балансі КЕВ м. Житомир. Судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставин, що мають значення для справи, недоведено обставини, які визнані встановленими.

Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що умовами договору не передбачено односторонньої відмови від договору, а лише його розірвання у випадку, коли орендар не вніс плату впродовж 3-х місяців з дня закінчення строку платежу. Також судом першої інстанції не враховано положення ст. 651 ЦК України. Зазначає, що в даному випадку наявний сам факт порушення договору, а тому розірвання договору випливає з його змісту, а не з істотності такого порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак, подав клопотання про неможливість бути присутнім у судовому засіданні у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.07.1999р. між Міністерством оборони України (орендодавець) та Центральною районною аптекою №118 (на даний час стороною є Комунальне підприємство "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради (орендар) укладений договір №151/1999/ГоловКЕУ оренди державного майна, що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України, а саме нежитлового приміщення площею 39,8 кв.м. на 1-му поверсі житлового будинку інв. №250 за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, буд.11 /а.с. 19/.

01.06.2008р. у зв'язку з реєстрацією ОСОБА_2 відділу м.Житомир суб'єктом господарської діяльності у Збройних Силах України і набуттям права виступати орендодавцем нерухомого військового майна, яке знаходиться у нього на балансі та необхідністю приведення договору оренди №151/1999 від 20.07.1999р. у відповідність до вимог чинного законодавства, ОСОБА_2 відділ м.Житомир як орендодавець та Комунальне підприємство "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради як орендар уклали додаткову угоду №76/2008 від 01.06.2008р. до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999р. оренди нежитлового приміщення, розташованого на території військового містечка №84 в гарнізоні Озерне за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, буд. 11 інв. № 250 /а.с. 40/.

31.05.2011р. у зв'язку з продовженням терміну дії договору оренди між ОСОБА_2 відділом м.Житомир та Комунальним підприємством "Центральна районна аптека №118" Житомирської районної ради укладено додаткову угоду №132/2011 до Договору оренди від №151/1999 від 20.07.1999р. нерухомого військового майна, розташованого в Озернянському гарнізоні за адресою: Житомирська область, Житомирський райок, смт. Озерне, військове містечко №84 /а.с. 55/.

26.04.2017р. у зв'язку з продовженням терміну дії договору оренди між тими ж сторонами укладено Додаткову угоду №234 до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999р. /а.с. 75/.

Згідно п.1.1 додаткової угоди орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення площею 39,8 кв.м. в будівлі інв. № 250, військового містечка №84, що знаходиться на балансі КЕВ м.Житомир, розташоване за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне.

Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди орендна плата встановлена без ПДВ за базовий місяць (березень 2017 року), на рівні 966, 25 грн., але не нижче орендної плати згідно розрахунку станом на 01.04.2017р., визначеної на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами), яка становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (березень 2017) 661, 74 грн. Розмір орендної плати за перший місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди згідно із законодавством.

Згідно п. 3.3 додаткової угоди орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць згідно із законодавством.

Відповідно до п. 3.8 додаткової угоди у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить 30 днів та більше, орендар додатково сплачує штраф у розмірі 7% суми заборгованості.

Згідно п.10.1 додаткової угоди цей договір укладено строком на три роки, що діє з 26.04.2017р. до 20.04.2020р. включно.

Як вбачається із матеріалів справи, за період дії додаткової угоди №234 до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999р. з 26.04.2017р. орендарю виставлено рахунки: 11.04.2017р. рахунок №200 орендна плата за квітень 2017 року в сумі 1180, 37 грн.;11.04.2017р. рахунок №155 компенсація земельного податку за січень-квітень 2017 року в сумі 18, 64 грн.; 15.05.2017 рахунок №241 орендна плата за травень 2017 року в сумі 1190, 99 грн.; 15.05.2017р. рахунок №273 компенсація земельного податку за травень 2017 в сумі 4,66 грн.; 12.06.2017р. рахунок №354 орендна плата за червень 2017 року в сумі 1206, 47 грн. 12.06.2017р. рахунок №292 компенсація земельного податку за червень 2017 року в сумі 4,66 грн.; 11.07.2017р. рахунок №428 орендна плата за липень 2017 року в сумі 1225, 78 грн.; 11.07.2017р. рахунок №386 компенсація земельного податку за липень 2017 року в сумі 4,66 грн.; 11.08.2017р. рахунок №460 орендна плата за серпень 2017 року в сумі 1228, 22 грн.; 11.08.2017р. рахунок №420 компенсація земельного податку за серпень 2017 року в сумі 4,66 грн.; 13.09.2017р. рахунок №541 пеня за квітень-липень 2017 року в сумі 226, 51 грн.; 13.09.09.2017р. рахунок №540 штраф за прострочення платежу з орендної плати за квітень-червень 2017 року на суму 250,45 грн.; 11.09.2017р. рахунок №507 орендна плата за вересень 2017 року в сумі 1227, 01грн.; 11.09.2017р. рахунок №474 компенсація земельного податку за вересень 2017 року в сумі 4,66 грн.; 28.09.2017р. рахунок №542 від 28.09.2017р. штраф за прострочення платежу за липень 2017 року на суму 86,13 грн. /а.с. 85-93/

Листом від 11.09.2017р. за вих. №3704 /а.с. 95/ позивач просить віповідача розглянути та погодити додаткову угоду до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 про його розірвання, а також 25.09.2017р. прибути в КЕВ м. Житомир для підписання акту приймання-передачі нерухомого військового майна, а саме: нежитлові приміщення площею 39,8 кв.м. в будівлі інв. №250 військового містечка №84, що знаходиться на балансі КЕВ м.Житомир, розташоване за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, у зв'язку із поверненням його балансоутримувачу. Відповідач не надав відповіді орендареві.

11.09.2017р. за вих. № 3704 на адресу відповідача направлено додаткову угоду до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 р. про його розірвання та запропоновано 25.09.2017р. прибути в КЕВ м.Житомир для підписання акту приймання-передачі майна /а.с.95/.

13.09.2017р. за вих. №3751 на адресу відповідача направлено вимогу про сплату простроченої дебіторської заборгованості на суму 6546, 07 грн., нарахованих пені та штрафу /а.с.96/.

15.09.2017р. на адресу відповідача направлено рахунок №474 від 11.09.2017р. компенсація земельного податку за вересень 2017 в сумі 4,66 грн. та рахунок №507 від 11.09.2017р. орендна плата за вересень 2017 року в сумі 1227, 01 грн.

Однак, відповідач заборгованість не погасив, на пропозицію укласти додаткову угоду до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999р. про його розірвання не відреагував, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи наявніть заборгованість відповідача з орендної плати, позивач просить стягнути з відповідача 7863,87 грн., з яких: 7258,84 грн. боргу по орендній платі за період з квітня по вересень 2017 року, 41,94 грн. боргу по компенсації земельного податку за період з квітня по вересень 2017 року, 226,51 грн. пені, 336,58 грн. штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині відмови в позові про розірвання договору оренди №151/1999 від 20.07.1999р. та про повернення майна.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_2 відділу м. Житомир просить визнати договір оренди державного майна №151/1999/ГоловКЕУ від 20.07.1999р., що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України, а саме: нежитлового приміщення за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, буд. 11, укладеного між ОСОБА_2 відділом м. Житомир та Комунальним підприємством "Центральна районна аптека № 118" Житомирської районної ради достроково розірваним.

В подальшому, 14.12.2017р. ОСОБА_2 відділ м. Житомир подав до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог /а.с. 121-122/. У вказаній заяві позивач просить змінити предмет позову, а саме: розірвати договір оренди державного майна №151/1999ГоловКЕУ від 20.07.1999р., що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України: нежитлового приміщення за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, буд. 11, укладеного між ОСОБА_2 відділом м. Житомир та Комунальним підприємством "Центральна районна аптека № 118" Житомирської районної ради.

Відповідно до частини 4 статті 22 ГПК України (в редакції, чинній на дату подання заяви про уточнення позовних вимог) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту даної норми права вбачається, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК України), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК України порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України.

З протоколу судового засідання від 06.12.2017р. /а.с. 118/ вбачається, що судом були роз'яснені учасникам судового процесу їх права та обов'язки, з'ясовано про наявність заяв і клопотань до початку розгляду справи по суті; суддя перейшов до розгляду справи по суті та заслухав пояснення представників сторін.

Однак, заява про зміну предмета позову подана позивачем 14.12.2017р., тобто після того як розпочався розгляд справи по суті, що не відповідає вимогам статті 22 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.).

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України (в редакції, чинній станом на дату прийняття оскаржуваного рішення) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як зазначалося вище, судом першої інстанції розпочато розгляд справи по суті 06.12.2017р. Редакція Господарського процесуального кодексу України, яка діє з 15.12.2017р., не передбачає переходу судом першої інстанції до підготовчого засідання після початку розгляду справи по суті.

Таким чином, позивачем порушено вимоги статті 22 ГПК України (в редакції, чинній на дату подання заяви про зміну предмету позову) та ст. 46 ГПК України (в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення), у зв'язку з чим господарський суд повинен був відмовити в задоволенні такої заяви, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення.

Суд першої інстанції не мотивував задоволення клопотання про зміну предмету позову. Тому суд першої інстанції незаконно розглянув вимогу про розірвання договору.

Судова колегія вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України таке порушення норм процесуального права є підставою для зміни оскаржуваного рішення, оскільки призвело до неправильного вирішення справи. Вирішуючи про розірвання договору оренди, місцевий господарський суд прийшов до неправильного висновку про дотримання позивачем порядку внесення пропозиції про розірвання договору оренди (ст. 188 ГПК України).

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку, що предметом спору повинна бути вимога вказана у позовній заяві: визнаня договору оренди державного майна №151/1999/ГоловКЕУ від 20.07.1999р., що знаходиться в управлінні Міністерства оборони України, а саме: нежитлового приміщення за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, буд. 11, укладеного між ОСОБА_2 відділом м. Житомир та Комунальним підприємством "Центральна районна аптека № 118" Житомирської районної ради достроково розірваним.

Відповідно до п. 8.6 додаткової угоди №234 орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить плату за користуванням майном протягом трьох місяців підряд.

Листом від 11.09.2017р. за вих. №3704 /а.с. 95/ позивач просить віповідача розглянути та погодити додаткову угоду до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999 про його розірвання, а також 25.09.2017р. прибути в КЕВ м. Житомир для підписання акту приймання-передачі нерухомого військового майна, а саме: нежитлові приміщення площею 39,8 кв.м. в будівлі інв. №250 військового містечка №84, що знаходиться на балансі КЕВ м.Житомир, розташоване за адресою: Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, у зв'язку із поверненням його балансоутримувачу.

В додатку до вказаного листа зазначено, що направляється додаткова угода до договору у двох примірниках. Однак, в матеріалах справи відсутній сам проект додаткової угоди. На вимогу суду апеляційної інстанції позивач надав лише зразок додаткової угоди до договору оренди №151/1999 від 20.07.1999р., яку ніби-то направляв відповідачу 11.09.2017р. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що вказаний зразок залишився в комп'ютерній базі, без дати, без підпису, не завірений печаткою. Відповідач у письмових поясненнях зазначив, що не отримував проект додаткової угоди.

Судова колегія вважає поданий доказ (зразок додаткової угоди) недостовірним доказом відповідно до ст. 79 ГПК України. Не надає можливості встановити дійсні обставини щодо обставин добровільного розірвання договору, як того вимагає ст. 188 ГПК України.

Відповідач не надав відповіді позивачеві про згоду на дострокове розірвання договору. Отже, не вбачається підстав вважати договір достроково розірваним.

Позовна заява та апеляційна скарга обґрунтовані порушенням орендарем (відповідачем) істотних умов договору (ст. 651 ЦК України) та ст. 782 ЦК України - право наймодавця відмовитися від договору. Підстава позовних вимог - несплата орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено вище, сторони не прийшли до згоди щодо розірвання договору. Відсутність або наявність обставин істотного порушення умов договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України) може бути досліджена лише при вирішенні спору, предметом якого є розірвання договору.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення статей 782 та 651 ЦК України, поняття розірвання договору в судовому порядку та одностороння відмова від договору є різними за суттю, мають різні наслідки та різний порядок втілення. Так, маючи намір відмовитись від договору на підставі ст.782 ЦК України сторона має повідомити іншу сторону про відмову від договору. В такому випадку, в разі наявності підстав для односторонньої відмови від договору, договір буде вважатися розірваним з моменту такого повідомлення. Суду не надано доказів повідомлення про відмову орендодавця від договору оренди. Лист №3704 від 11.09.2017р. свідчить про намір позивача укласти додаткову угоду про розірвання договору оренди, тобто позивач не скористався правом односторонньої відмови від договору, спочатку вчинив дії щодо дострокового розірвання договору за згодою сторін, потім звернувся з позовом про визнання договору достроково розірваним.

Оскільки суд відмовляє в позові про визнання договору розірваним, відповідно вимога про повернення майна не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в позові про визнання достроково розірваним договір оренди №151/1999 від 20.07.1999р.та повернення майна.

Відповідно до п. 2 част. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, рішення господарського суду Житомирської області від 15.01.2018р. у справі №906/886/17 підлягає зміні, а саме: викласти пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Відмовити в позові про визнання достроково розірваним договір оренди №151/1999 від 20.07.1999р. та про повернення майна".

Керуючись статтями 269-270, 273, 275-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділу м. Житомир на рішення господарського суду Житомирської області від 15.01.2018р. у справі №906/886/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 15.01.2018р. у справі №906/886/17 змінити.

Викласти пункт 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Відмовити в позові про визнання достроково розірваним договір оренди №151/1999 від 20.07.1999р. та про повернення майна".

3. Справу №906/886/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "26" квітня 2018 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.