ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/12152/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняк В.Я. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.

за участі секретаря судового засідання Чайки М.А.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК",

представник позивача - Мартинюк Є.В., адвокат (довіреність №544 від 29.12.2017),

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРКОНЦЕПТ",

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.09.2017

суддя: Якименко М.М.

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017

у складі колегії суддів: Разіна Т.І. (головуючий), Яковлєв М.Л. , Чорна Л.В.

у справі № 910/12152/17 господарського суду міста Києва

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРКОНЦЕПТ"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (далі - ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "УКРКОНЦЕПТ" (далі - ТОВ "УКРКОНЦЕПТ", відповідач) про зобов'язання припинити дії відповідача спрямовані на стягнення з ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" збитків у розмірі 144 063 813, 18грн.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача (ТОВ "УКРКОНЦЕПТ"), спрямовані на стягнення з позивача збитків у розмірі 144 063 813,18 грн., які є предметом розгляду справи № 910/16631/14, є такими, що порушують права ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", оскільки відсутня вина банку у порушенні процедури скликання загальних зборів ЗАТ "Сіті Нет", що стало наслідком визнання недійсним Кредитного договору № 65-V/2008 від 28.11.2008, укладеного між АБ "УКРГАЗБАНК" та ЗАТ "Сіті Нет" та Договору відступлення, укладеного між АБ "УКРГАЗБАНК" та ТОВ "УКРКОНЦЕПТ".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 13.09.2017 у справі № 910/12152/17 в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" до ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" відмовлено повністю.

4. Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права шляхом зобов'язання припинити дії не відповідає вимогам ст.16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

5. Під час розгляду справи, господарським судом першої інстанції було встановлено:

5.1. 28.11.2008 між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком "УКРГАЗБАНК" (перейменовано в ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК") та Закритим акціонерним товариством "Сіті Нет" (далі - ЗАТ "Сіті Нет") було укладено Кредитний договір № 65-V/2008, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 100 000 000,00 грн. зі строком повернення до 27.11.2009 та сплатою 20 % річних ( п. 1.1. Кредитного договору).

5.2. В забезпечення належного виконання Кредитного договору № 65-V/2008, 17.02.2009 між ВАТ "УКРГАЗБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вант" (далі - ТОВ "Вант") було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, за умовами якого даний договір забезпечує всі вимоги Банку, які випливають з Кредитного договору №65-V/2008 від 28.11.2008, а також з будь-яких додаткових угод до нього.

5.3. 02.04.2010 між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ТОВ "УКРКОНЦЕПТ", як новим кредитором, було укладено Договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № 65-V/2008 від 28.11.2008.

Відповідно п. 1.1. Договору відступлення права вимоги, первісний кредитор (ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК") відступає новому кредитору (ТОВ "УКРКОНЦЕПТ") своє право вимоги за Кредитним договором № 65-V/2008 від 28.11.2008 з усіма додатковими угодами, додатками до нього, що є його невід'ємною частиною, укладеним між ВАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ЗАТ "Сіті Нет" (боржник), і зокрема, заборгованості по кредиту в сумі 100 000 000,00 грн., у порядку та у строки, передбачені основним договором; сплати заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в сумі 27 557 002,82 грн.; загальна сума вимоги до боржника по основному договору складає 127 557 002,82 грн. (п. п. 1.1. - 1.3. Договору відступлення права вимоги).

5.4. 02.04.2010 між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" (первісний кредитор) та ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" (новий кредитор) було укладено Договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає всі права за Договором іпотеки (без оформлення заставної), посвідченим 17.02.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 354, що був укладений 17.02.2009 між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю "Вант", у забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 65-V/2008 від 28.11.2008, укладеного між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ЗАТ "Сіті Нет".

За умовами вказаного Договору відступлення права вимоги, Новий кредитор (ТОВ "УКРКОНЦЕПТ") повідомлений про те, що основний договір (Кредитний договір № 65-V/2008) є предметом судового розгляду господарським судом міста Києва у справі № 34/711 за позовом ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" до ЗАТ "Сіті Нет" та ТОВ "Вант" про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ЗАТ "Сіті Нет" до ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", третя особа - ТОВ "Вант", про визнання Кредитного договору № 65-V/2008 від 28.11.2008 недійсним (п. 2.3. договору відступлення права вимоги).

За умовами п. 2.4. Договору про відступлення права вимоги, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму в розмірі 127 557 002,82 грн.

5.5. Судом встановлено, що, на виконання Договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" сплачено ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" 127 557 002,82 грн. платежами у розмірі 100 000 000,00 грн. та 27 557 002,82 грн. із зазначенням призначення платежу - оплата згідно договору відступлення прав вимоги від 02.04.2010.

5.6. 02.04.2010 між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" (Банк) та ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" (Позичальник) був укладений Кредитний договір № 3/2010, згідно п. 1.1. якого, Банк надає позичальнику кредит в сумі 100 000 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого у пункті 1.3. цього договору, у розмірі 20 % річних.

За умовами п.п. 1.2., 1.3. Кредитного договору № 3/2010, цільове використання (мета) кредиту - поповнення обігових коштів; строк кредитування з 02.04.2010 до 27.11.2014; позичальник в будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в строки (терміни), зазначені у графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору).

Згідно п. 2.1 Кредитного договору №3/2010, кредит забезпечується іпотекою нежилого будинку (літ. "А"), загальною площею 3700,9 кв. м., який належить Позичальнику та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кожум'яцька 12-Б.

5.7. Судом встановлено, що ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" свої зобов'язання за Кредитним договором №3/2010 виконало, перерахувавши на рахунок ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" грошові кошти у сумі 100 000 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 02.04.2010.

5.8. Рішенням господарського суду міста Києва від 29.12.2010 у справі № 34/711-55/377 (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2011 та постановою Вищого господарського суду України від 04.04.2011), визнано недійсним з моменту укладення Кредитний договір № 65-V/2008 від 28.11.2008 (укладений між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ЗАТ "Сіті Нет") та Договір іпотеки (без оформлення заставної) від 17.02.2009 (укладений між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ТОВ "Вант").

5.9. Рішенням господарського суду міста Києва від 25.02.2011 у справі № 22/352 (залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2011) стягнуто з ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" на користь ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" (за невиконання Кредитного договору №3/2010): 90 196 078,40 грн. строкової заборгованості по кредиту; 9 803 921,60 грн. простроченої заборгованості по кредиту; 1 935 535,85 грн. - заборгованості по процентам; 13 518 997,65 грн. - простроченої заборгованості по процентах; 265 619,13 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 786 657,73 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів; 2 550,00 грн. - державного мита; 236,00 грн. - витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 02.04.2010 (укладений між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ТОВ "УКРКОНЦЕПТ", в забезпечення Кредитного договору №3/2010), а саме: нерухоме майно - нежилий будинок, загальною площею 3700,90 кв. м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кожум'яцька 12-Б, та належить ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" на праві власності, - шляхом надання ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" права на реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів, згідно зі ст. 39 Закону України "Про іпотеку", з визначенням початкової ціни продажу предмета іпотеки в розмірі 90 % вартості вказаної нерухомості, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент реалізації на прилюдних торгах.

5.10. Рішенням господарського суду міста Києва від 07.06.2011 (залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2011) у справі №27/306, визнано недійсними з моменту укладення Договір відступлення права вимоги за Кредитним договором № 65-V/2008 від 02.04.2010 та Договір відступлення прав за Договором іпотеки від 02.04.2010 (укладені між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ТОВ "УКРКОНЦЕПТ").

Судові рішення мотивовані тим, що ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", на момент укладення Договорів про відступлення прав за Кредитним договором та Договором іпотеки, не мало відповідних прав, які могли бути передані ТОВ "УКРКОНЦЕПТ".

5.11. ТОВ "УКРКОНЦЕПТ", посилаючись на вказані вище рішення суддів, звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" про стягнення з відповідача 144 063 813,18 грн. - збитків у розмірі сплаченої вартості відступленого права вимоги у сумі 127 557 002,82 грн. за Кредитним договором № 65-V-/2008 (укладений між ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ЗАТ "Сіті Нет"), який визнаний недійсним у судовому порядку, та 16 506 810,36 грн. упущеної вигоди, що складає суму стягнутих за рішенням суду з позивача відсотків за користування кредитом та пені, нарахованої за порушення умов Кредитного договору № 3/2010 від 02.04.2010, укладеного ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та ТОВ "УКРКОНЦЕПТ".

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 апеляційну скаргу ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" залишено без задоволення; рішення господарського суду міста Києва від 13.09.2017 у справі № 910/12152/17 залишено без змін.

7. Апеляційний господарський суд вказав на те, що позовні вимоги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" про припинення дій ТОВ "Укрконцепт", що спрямовані на стягнення з АБ "УКРГАЗБАНК" збитків у розмірі 144 063 813,18 грн., по своїй суті є вимогами про обмеження та заборону відповідачу користуватися наданими йому Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та ГПК України правом звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів; фактично є запереченнями щодо позовних вимог ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" у справі № 910/16631/14.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва 13.09.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі №910/12152/17, ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" звернулось з касаційною скаргою.

9. У касаційній скарзі скаржник просить суд касаційної інстанції:

9.1. скасувати рішенням господарського суду міста Києва 13.09.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі №910/12152/17;

9.2. прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

10. За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2018, для розгляду касаційної скарги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" у справі № 910/12152/17, визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у складі: Баранець О.М. (головуючий), Вронська Г.О., Студенець В.І.

11. 23.01.2018 Головуючим суддею Баранцем О.М. подано Заяву про самовідвід у справі № 910/12152/17 з розгляду касаційної скарги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК".

12. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. (головуючий), Вронська Г.О., Студенець В.І., від 23.01.2018 Заяву судді Баранця О.М. про самовідвід у розгляді справи № 910/12152/17, в порядку ст.ст. 36, 39 ГПК України, задоволено.

13. За Розпорядженням Заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 24.01.2018 № 62, на підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2018, у зв'язку з ухвалою про самовідвід судді Баранця О.М., для розгляду касаційної скарги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" у справі № 910/12152/17, визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у складі: Погребняк В.Я. (головуючий), Вронська Г.О., Студенець В.І.

14. Ухвалою від 01.02.2018 Верховний Суд, у визначеному (за Протоколом від 24.01.2018) складі колегії суддів Касаційного господарського суду, касаційну скаргу ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" у справі № 910/12152/17 залишено без руху, з тих підстав, що скаржником до касаційної скарги не було додано доказів сплати судового збору; надано ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали; роз'яснено скаржнику наслідки невиконання ухвали Суду.

15. 14.02.2018 до Верховного Суду від ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" надійшла Заява про усунення недоліків, встановлених ухвалу Суду від 01.02.2018.

16. Ухвалою Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 910/12152/17 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" на рішення господарського суду міста Києва 13.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017; повідомлено учасників справи про час, дату та місце розгляду справи; надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Отримання вказаної ухвали Суду сторонами у справі підтверджується Повідомленнями про вручення поштового відправлення (в матеріалах справи).

17. Представник ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" , в засіданні суду касаційної інстанції, повністю підтримав вимоги касаційної скарги, з підстав наведених у ній; просив Касаційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва 13.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі №910/12152/17; прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

18. В судове засідання 12.04.2018 відповідач, ТОВ "УКРКОНЦЕПТ", повноважних представників не направив. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги сторони були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників відповідача.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК")

19. В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення господарськими судами першої та апеляційної інстанцій приписів ст.ст. 8, 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України.

20. Скаржник доводив, що дії ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" (за позовом у справі №910/16631/14), спрямовані на стягнення з ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" збитків у розмірі 144 063 813,18 грн., є такими, що порушують права Банку, оскільки відсутня вина ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" у порушенні процедури скликання загальних зборів ЗАТ "Сіті Нет", що стало наслідком визнання недійсними Кредитного договору №65-V/2008 від 28.11.2008 та Договору відступлення права вимоги за цим Кредитним договором.

21. Скаржник доводив, що ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" був проінформований про ризики визнання Кредитного договору №65-V/2008 недійсним (п.2.3. Договору відступлення права вимоги) та приймав участь у якості третьої особи у справі № 34/711, в межах якої вказаний Кредитний договір визнаний недійсним.

22. Скаржник доводив, що звернення ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" до суду з даним позовом обумовлене наміром Банку захистити свої права та охоронювані законом інтереси від посягань недобросовісного контрагента, який безпідставно вимагає у Банку грошові кошти. Проте, судами першої та апеляційної інстанції, у межах цієї справи, не було здійснено захисту порушеного права Позивача, не вирішено спір та не приведено відносини сторін у відповідність нормам матеріального права, яким регулюються правовідносини між учасниками даного судового провадження.

Доводи інших учасників справи

22. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надав.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

23. Конституція України

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 124 регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення

Стаття 129 встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

22. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 6

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

23. Господарський процесуальний кодекс України (далі -ГПК України), в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991.

Згідно ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст. 43 ГПК України).

24. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України)

Згідно ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказана норма кореспондується, також зі ст. 193 Господарського кодексу України.

25. Господарський кодекс України (далі - ГК України), ст. 20.

Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

25. З огляду на те, що відповідно до ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Верховного Суду зазначає про неприйнятність доводів скаржника про неналежну оцінку доказів позивача.

А.2. Щодо суті касаційної скарги

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, в провадженні господарського суду міста Києва наявна справа № 910/16631/14, за позовом ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" до ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" про стягнення 144 063 813,18 грн. збитків, завданих внаслідок визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги від 02.04.2010.

Вказана справа розглядалась судами (першої, апеляційної та касаційної інстанцій) неодноразово.

Вважаючи, що дії ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" спрямовані на стягнення з ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" збитків у розмірі 144 063 813,18 грн. (що є предметом розгляду справи № 910/16631/14), є такими, що порушують права ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", останній у липні 2017 звернувся до господарського суду з позов до ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" про зобов'язання ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" припинити його дії, спрямовані на стягнення з АБ "УКРГАЗБАНК" збитків у розмірі 144 063 813,18 грн.

При цьому, позивач доводив відсутність вини Банку у визнанні Кредитного договору №65-V/2008 від 28.11.2008 та Договору іпотеки (укладений в забезпечення Кредитного договору) недійсними, а також обізнаність ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" (п.2.3 Договору відступлення права вимоги за Кредитним договором від 28.11.2008) про те, що Основний договір є предметом судового розгляду у справі №34/711 і, відповідно, є ризик визнання вказаного Договору недійсним.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Реалізуючи право на судовий захист, передбачене ст. 55 Конституцією України, ст.1 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991), особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці десятому пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. При цьому, визначений вказаними статтями перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком у названих статтях, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

При цьому, особа, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинна дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Відповідно до ст. 33 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Поряд з цим, позивачем не наведено які саме вимоги законодавства, права та законні інтереси ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК", в даному випадку, порушені ТОВ "УКРКОНЦЕПТ".

Колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вимога позивача зобов'язати ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" припинити дії останнього спрямовані на стягнення (в судовому порядку) з ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" збитків, фактично направлена на обмеження прав ТОВ "УКРКОНЦЕПТ", передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та ГПК України, щодо судового захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Доводи ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" наведені в позовній заяві, в апеляційній та касаційній скаргах (п.п. 20, 21, 22 цієї Постанови), зокрема, щодо умов Договору відступлення вимог за Кредитним договором, наявність/відсутність причинно-наслідкового зв'язку між понесеними ТОВ "УКРКОНЦЕПТ" втратами (збитками) та діями ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" з відступлення права вимоги на підставі договору, визнаного в судовому порядку недійсним, тощо, не можуть бути визнані належним обґрунтуванням заявлених позовних вимог, оскільки безпосередньо стосуються предмету позову у справі № 910/16631/14, в якій їм (доводам) має бути надано належну правову оцінку в ракурсі встановлення наявності складу цивільного правопорушення, з яким законодавець пов'язує можливість застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків.

Враховуючи наведене вище та встановлені, під час розгляду цієї справи, обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" обрано неналежний спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів, порушення яких, крім того, не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні процесуального закону.

Поряд з цим, доводи скаржника про порушення господарськими судами попередніх інстанцій приписів ст.ст. 8, 55, 124 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження. Більш того, доводи касаційної скарги направлені на переоцінку доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до п.1) ч.1 ст. 308 ГПК У країни (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017), суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань(ст. 309 ГПК України).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення рішення господарського суду міста Києва 13.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі № 910/12152/17 без змін, як таких, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В. Судові витрати

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" та залишенням без змін оскаржених судових рішень господарських судів першої та апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладається на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва 13.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі № 910/12152/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Г.О. Вронська

В.І. Студенець