РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.04.2018Справа № 910/2502/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОБУДІВЕЛЬНИЙ

АЛЬЯНС "АСТРА"

до Приватного акціонерного товариства "КИЙ АВІА"

про стягнення 22 721,74 грн.

Представники учасників процесу:

від позивача: Єдноралюк О.І. (довіреність)

від відповідача: Каленкова Ю.О. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОБУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС "АСТРА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "КИЙ АВІА" про стягнення збитків у сумі 22721,74 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що під час надання відповідачем послуг перевезення позивачу завдано збитки у сумі 22721,74 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/2502/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено для розгляду справи по суті на 24.04.2018.

27.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позов. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на необґрунтованість заявлених позивачем вимог, на те, що відповідач на підставі договорів про надання агентських послуг є агентом перевізників і здійснює діяльність виключно з продажу та оформлення авіаквитків від імені та в інтересах авіаперевізника, також на відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

У клопотанні про відкладення розгляду справи відповідач просив суд відкласти розгляд справи з огляду на необхідність подання обґрунтованого відзиву на позов з наданням доказів, оскільки позовна заява була отримана відповідачем лише 23.03.2018.

В судовому засіданні 27.03.2018 суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та оголосив перерву в судовому засіданні до 24.04.2018.

19.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач також заперечив позовні вимоги та просить суд відмовити у задоволенні позову.

24.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд не приймати відзив відповідача, посилаючись на те, що відповідач подав позов після закінчення процесуальних строків, встановлених ухвалою суду від 06.03.2018.

Однак, суд зазначає, що в судовому засіданні 27.03.2018 судом було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було мотивоване необхідністю подання обґрунтованого відзиву на позов з наданням доказів в підтвердження обставин наведених в заперечення на позов.

За таких обставин, з огляду на те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, суд вважає за необхідне врахувати при вирішенні даної справи відзив відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 24.04.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 24.04.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач виставив позивачу рахунок № від 23.11.2017 на оплату авіаквитків на авіаційне перевезення на загальну суму 281 633,00 грн.

Позивачем здійснено оплату виставленого відповідачем рахунку на суму 281 633,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10599 від 24.11.2017.

Як зазначено позивачем, при отриманні послуги перевезення, співробітники позивача запізнились на свій рейс, у зв'язку із чим відповідачем було завдано позивачу збитки у сумі 22721,74 грн.

Сума завданих позивачу збитків складається з наступних витрат позивача: 499,95 євро - ціна придбаних квитків; 95 євро - проживання в хостелі; 88 євро - витрати на таксі, загальна сума 682,95 євро, що за курсом НБУ станом на 27.02.2018 становить 22721,74 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Часиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судом, позивач на підставі рахунку відповідача рахунку № від 23.11.2017 згідно із платіжним №10599 від 24.11.2017 придбав у відповідача квитки на авіаційне перевезення на загальну суму 281 633,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 297 Господарського кодексу України, за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов'язується надати послуги другій стороні (суб'єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб'єкта і за його рахунок.

Частина 8 ст. 98 Повітряного кодексу України визначає, що суб'єктом, що надає агентські послуги з продажу повітряних перевезень, є юридична особа, яка здійснює діяльність з продажу повітряних перевезень за дорученням авіаперевізника або генерального агента на підставі договору. Такі суб'єкти повинні бути сертифіковані уповноваженим органом з питань цивільної авіації на відповідність вимогам авіаційних правил України. Суб'єкти, що надають агентські послуги з продажу повітряних перевезень, при здійсненні продажу повітряних перевезень повинні використовувати автоматизовані системи бронювання.

За урахуванням наведеного, на підставі Сертифікату №АП0001 на право продажу авіаційних перевезень (копія наявна в матеріалах справи) відповідач здійснює свою діяльність та укладає від імені перевізників договори купівлі-продажу з пасажирами.

З урахуванням зазначеного, за своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Спір у даній справи виник у зв'язку із тим, що внаслідок одержання послуги перевезення, позивачем понесені збитки у сумі 22721,74 грн.

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України, передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З наведеного випливає, що збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 20.12.2010 у справі №06/113-38, від 04.07.2011 у справі №51/250.

Так, статтею 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 910 Цивільного кодексу України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно із ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Пунктами 1, 2 розділу II Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012, передбачено, що ці Правила застосовуються до будь-якого міжнародного і внутрішнього перевезення пасажирів або багажу, яке здійснюється повітряним судном за плату або по найму, а також до перевезень повітряним транспортом, що здійснюються перевізником безкоштовно, до/з аеропортів, розташованих на території України. Ці Правила застосовуються до пасажира, який подорожує рейсом (рейсами) згідно з квитком. Визначення експлуатанта як перевізника на такий рейс є підтвердженням існування договору перевезення на такий рейс між цим перевізником і пасажиром, який зазначений у квитку.

Згідно із п. п. 1, 2 глави 1 розділу IV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Відсутність, помилковість в оформленні або втрата квитка та багажної квитанції не впливають на дійсність договору перевезення. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов'язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов'язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Зі змісту наведених IV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, вказані Правила застосовуються до пасажира, який подорожує рейсом (рейсами), згідно з квитком.

У відповідності до приписів наведених норм цивільного законодавства та Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, авіаквиток є передбаченою законодавством формою договору повітряного перевезення, який покладає на сторін цього договору відповідні права та обов'язки.

Отже, у даному випадку правовідносини виникли між фізичними особами (Павленко Олександр, Богослав Ольга, Моторна Оксана, Олійник Олексій, Шаївський Сергій), для яких позивач придбав авіаквитки, та перевізниками - авіакомпаніями "Королівські авіалінії Нідерландів" та "Австрійські авіалінії".

З огляду на встановлені вище обставини, оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та заподіянням шкоди відповідачу у вигляді витрат на загальну суму стягнення 22 721,74 грн.

Відповідно до приписів ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Зазначеною нормою також визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач в свою чергу навів обґрунтування та надав докази в підтвердження відсутності його вини у заподіянні збитків позивачу.

Окрім того, жодних доказів в підтвердження того, що особи для яких позивач придбав авіаквитки запізнились на рейс з вини відповідача, матеріали справи не містять. Протилежного позивачем належними та достатніми доказами суду не доведено.

Таким чином, позивачем не доведено наявності підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків у сумі 22721,74 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОБУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС "АСТРА" до Приватного акціонерного товариства "КИЙ АВІА" про стягнення 22 721,74 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 27.04.2018.

Суддя О.В. Гулевець