КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа№ 910/22535/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

на рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2018 р.

у справі №910/22535/16 (суддя Балац С.В.)

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Центральна дирекція «Українське радіо»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Національної телекомпанії України в особі філії Національної телекомпанії України «Центральна дирекція «Українське радіо» про стягнення коштів у розмірі 415654,63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не здійснено розрахунок за фактично отримані від позивача послуги з трансляції радіопрограм в період з 01.01.2016 по 15.03.2016 в який такі послуги були надані на бездоговірній основі.

Ухвалою від 06.02.2017 у справі № 910/22535/16 замінено відповідача - Національну телекомпанію України в особі філії Національної телекомпанії України «Центральна дирекція «Українське радіо» на правонаступника - Публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Центральна дирекція «Українське радіо».

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2017 р. у справі № 910/22535/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 р., позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2017 р. вказані вище судові акти скасовано, а дану справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.02.2018 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що посилання позивача на акти наданих послуг не підтверджує вартість таких послуг та факт їх отримання відповідачем, оскільки вказані акти останнім не підписані, а в укладеному у відповідності з процедурою державному контракті та договорі не було передбачено послуг, вказаних в таких актах, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, їх недоведеністю та невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити. Вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що акти про надання послуг не підтверджують вартість послуг та факт їх отримання відповідачем. Позивачем долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення залишити без змін. Вважає, що рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає обставинам справи та ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначає позивач відповідачу були надані телекомунікаційні послуги (послуги з трансляції радіопрограм через супутниковий ретранслятор «ASTRA 4A») відповідно до державних контрактів №04-14/153 від 04.06.2014 р. та №10-15/201 від 23.06.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що подібний контракт у 2016 році не був укладений у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів на початку року.

При цьому, послуги з трансляції радіопрограм через супутниковий ретранслятор «ASTRA 4A» надавались відповідачу у 2016 році в період з 01.01.2016 р. по 15.03.2016 р., оскільки відповідач листом від 23.12.2015 р. №9-1-54/17 звернувся до позивача з пропозицією щодо збереження з 01.01.2016 р. обсягів трансляції радіопрограм на рівні грудня 2015 року до прийняття Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» та виділення бюджетних коштів.

11.10.2016 р. між сторонами було укладено державний контракт №01-16/117 та договір №01/16/118 на послуги з трансляції радіопрограм, до яких період надання послуг з 01.01.2016 р. по 15.03.2016 р. не було включено.

В матеріалах справи містяться акти приймання фактично наданих послуг, в яких зазначена загальна сума за надані телекомунікаційні послуги за певний період часу, а також надано переліки технічних засобів, що були використані, якою потужністю та місячною завантаженістю.

Як стверджує позивач, вказані акти були направлені ним відповідачу для підписання, проте останній їх не підписав, заперечень щодо обсягу чи вартості послуг не надав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на лист від 23.12.2015 р. № 9-1-54/17, як на підставу виникнення цивільних правовідносин з позивачем. Проте вказаний лист не підтверджує факт виникнення зазначених обставин. Даним листом відповідач лише інформував позивача про те, що відокремлений підрозділ звернувся до юридичної особи - НКТУ з пропозицією щодо збереження з 01.01.2016 р. обсягів трансляції радіопрограм на рівні грудня 2015 р. до прийняття Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» та виділення коштів на трансляцію.

Слід зазначити, що згідно постанови КМУ від 13.07.2004 р. «Про затвердження положення про державне замовлення на виробництво і розповсюдження теле- та радіопрограм», закупівля послуг з трансляції радіопрограм здійснювалась шляхом формування та виконання державного замовлення.

Відповідно до ст. 13 ГК України, державне замовлення є засобом державного регулювання економіки шляхом формування на договірній (контрактній) основі складу та обсягів продукції (робіт, послуг), необхідної для пріоритетних державних потреб, розміщення державних контрактів на поставку (закупівлю) цієї продукції (виконання робіт, надання послуг) серед суб'єктів господарювання, незалежно від їх форми власності. Державний контракт - це договір, укладений державним замовником від імені держави з суб'єктом господарювання - виконавцем державного замовлення, в якому визначаються економічні та правові зобов'язання сторін і регулюються їх господарські відносини. Поставки продукції для пріоритетних державних потреб забезпечуються за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел фінансування, що залучаються для цього, в порядку, визначеному законом. Засади та загальний порядок формування державного замовлення на поставку (закупівлю) продукції, виконання робіт, надання послуг для задоволення пріоритетних державних потреб визначаються законом.

Договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб'єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов'язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення. Держава в особі Кабінету Міністрів України виступає гарантом за зобов'язаннями державних замовників. Укладення сторонами договору за державним замовленням (державного контракту) здійснюється в порядку, передбаченому статтею 181 цього Кодексу, з урахуванням особливостей, передбачених законодавством. Державний контракт укладається шляхом підписання сторонами єдиного документа (ч.ч. 1-3 ст. 183 ГК України).

Частинами 1-4 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь- якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 10.04.2014 р. (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), закупівля послуг за державні кошти повинна була здійснюватись між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та шляхом укладення договору закупівлі, який передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Як зазначено вище, з метою забезпечення виконання державного замовлення на виконання Закону України «Про здійснення державних закупівель» за результатами переговорної процедури між сторонами спору укладено державний контракт на виконання державного замовлення на послуги телекомунікаційні, інші від 11.10.2016 р. № 01-16/117 та договір на послуги з трансляції радіопрограм поза межами державного замовлення від 11.10.2016 р. № 01-16/118, розрахунок вартості за якими не передбачав надання позивачем відповідачу послуг через супутниковий ретранслятор «ASTRA 4A» в період з 01.01.2016 р. по 15.03.2016 р.

Вищезазначені контракт і договір були укладені 11.10.2016 р., тобто станом на день їх укладення позивачу було відомо про те, що дані правочини не містили умов оплати послуг через супутниковий ретранслятор «ASTRA 4A» в період з 01.01.2016 р. по 15.03.2016 р., однак погодився на виконання державного замовлення на запропонованих умовах.

Правові наслідки визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) повинні регулюватися нормами глави 83 ЦК України про зобов'язання, які виникають у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівля послуг з ретрансляції радіопрограм здійснювалась за результатами переговорної процедури. За результатами проведених переговорів з учасником замовник приймає рішення про намір укласти договір.

За результатами переговорів відповідно до протоколу № 2 щодо закупівлі послуг від 22.09.2016 р. на виконання Закону України «Про публічні закупівлі» рішення про намір укласти договір прийняте не було.

Проте, після проведення повторних переговорів між сторонами спору досягнуто згоди та укладено державний контракт та договір, розрахунок вартості за якими не передбачав надання позивачем відповідачу послуг через супутниковий ретранслятор «ASTRA 4A» в період з 01.01.2016 р. по 15.03.2016 р.

Відповідно до ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладенні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

В судовому порядку позивач не вимагав від відповідача укладення контракту та договору на інших умовах та не оскаржував результати процедури закупівлі.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, посилання позивача на акти наданих послуг не підтверджує вартість таких послуг та факт їх отримання відповідачем, оскільки вказані акти останнім не підписані, а в укладеному у відповідності з процедурою державному контракті та договорі не було передбачено послуг, вказаних в таких актах.

Крім того, в п. 5.1 державного контракту №04-14/153 від 04.06.2014 р. зазначено, що строк надання послуг з виконання державного замовлення з трансляції радіопрограм, вироблених для державних потреб: січень-грудень 2014 року.

Слід зазначити, що позивачем не було наведено належного правового обґрунтування розрахунку заявленої до стягнення суми, зважаючи на відсутність погодження між сторонами тарифів, які застосовані позивачем у спірні періоди, та відмову від підписання відповідачем актів приймання-передачі наданих послуг у спірні періоди. Розмір заявленої позивачем заборгованості не підтверджується належними та допустимими доказами.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 415564,63 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, їх недоведеністю та невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2018 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.02.2018 р. у справі №910/22535/16 залишити без змін.

Справу №910/22535/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець