РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2018Справа № 910/21581/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомДержавного підприємства "Сервісно-видавничий центр"
доДержавної фіскальної служби
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
простягнення 321 003 грн 85 коп.
Представники:
від позивача: Карманов О.М. - представник за довіреністю
від відповідача: Щеглова Л.В. - представник за довіреністю
від третьої особи:не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" з вимогами до Державної фіскальної служби України про стягнення 321 003 грн 85 коп. заборгованості за договором на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017, в тому числі: 302 959 грн 11 коп. основного боргу, 12 450 грн 37 коп. пені, 4 847 грн 35 коп. інфляційних втрат та 747 грн 02 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017 не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за надані послуги в розмірі 302 959 грн 11 коп. Крім того, за прострочення та неналежне виконання зобов'язань позивачем нараховано 12 450 грн 37 коп. пені, 4 847 грн 35 коп. інфляційних втрат та 747 грн 02 коп. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21581/17, залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи призначено на 29.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017, у зв'язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.01.2018.

05.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення щодо позову.

26.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду.

29.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Підготовче засідання, призначене на 29.01.2018, не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2018 суд викликав сторін у підготовче засідання на 26.02.2018.

19.02.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

Підготовче засідання, призначене на 26.02.2018, не відбулося, у зв'язку із перебуванням судді Плотницької Н.Б. на лікарняному.

В порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 суд викликав сторін у підготовче засідання на 26.03.2018.

26.03.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

26.03.2018 закрито підготовче засідання на призначено справу до судового розгляду по суті на 16.04.2018.

У судове засідання 16.04.2018 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті спору.

Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання 16.04.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

15.03.2017 між Державною фіскальною службою України (замовник за договором) та Державним підприємством "Сервісно-видавничий центр" (виконавець за договором) укладено договір на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8, відповідно до умов якого виконавець за завданням замовника зобов'язується протягом строку дії договору на свій ризик, якісно та в обмовлені строки надати прокат пасажирських транспортних засобів із водієм - за кодом ДК 021:2015 - 60170000-0 (автотранспортні послуги) у кількості, видах та цінах відповідно до специфікації та тарифів надання послуг, а замовник зобов'язується прийняти послуги та своєчасно оплатити їх в строк, на умовах даного договору.

Як передбачено пунктом 11.1. договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2017. У частині розрахунків - до повного виконання договору.

Згідно з пунктом 3.1. договору послуги надаються виконавцем згідно з переліком, зазначеним у специфікації та тарифах на надання послуг та інформації про транспортні засоби.

Надання послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг (пункту 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.3 договору термін надання послуг протягом 2017 року.

Пунктом 4.1 договору сторонами погоджено, що ціна цього договору, згідно тендерної пропозиції становить 2 112 000 грн 00 коп., у тому числі ПДВ 352 000 грн 00 коп., згідно акцептованої пропозиції конкурсних торгів, специфікації та тарифів на послуги (додаток 1 до цього договору), що є невід'ємною частиною цього договору. Вартість послуг розраховується відповідно до вимог наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998 № 43 "Про затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" (із змінами і доповненнями), з урахуванням коефіцієнту коригування норм витрат палива та розрахунку тарифів на автотранспортне обслуговування.

Згідно з пунктом 4.4 договору джерелом фінансування витрат за цим договором є кошти загального фонду Державного бюджету України, КПКВ 3507010, КЕКВ 2240.

У відповідності до пункту 5.1 договору розрахунки за цим договором між виконавцем і замовником проводяться на підставі акту приймання-передачі наданих послуг протягом 10 банківських днів з дня надходження коштів з Державного бюджету України.

Сторони дійшли спільної згоди, що оплата буде проводитись з урахуванням реального фінансування видатків за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету на зазначені цілі замовника (пункт 5.3. договору).

Відповідно до пункту 6.3 договору замовник зобов'язаний прийняти надані виконавцем послуги згідно з умовами цього договору, своєчасно оплатити послуги згідно з пунктом 4.1. даного договору, перевіряти подорожні листи з метою належного обліку пробігу автомобіля.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги виконавця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем на виконання умов договору на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017 позивачем у червні 2017 року були надані послуги з прокату пасажирських транспортних засобів із водієм, про що позивачем складено акт приймання-передачі наданих послуг № 551 за період з 01 червня о 30 червня 2017 року та розшифровку до акту на загальну суму 302 959 грн 11 коп., та відповідно до супровідного листа № 453/1 від 10.07.2017 направлено відповідачу. Вказані акт та розшифровка були тримані відповідачем 10.08.2017, що підтверджується відповідною відміткою на супровідному листі.

Як встановлено судом, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості комунальних і експлуатаційних послуг згідно з договором на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги у червні 2017 року у розмірі 302 959 грн 11 коп., що також не спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано доказів слати зазначеної заборгованості та не надано вмотивованої відмови від підписання спірного акту.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності у відповідачу обов'язку з оплати наданих позивачем послуг у червні на загальну суму 302 959 грн 11 коп., у зв'язку з не підписанням акту приймання-передачі, не приймається судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідач у листі "Про надання інформації" № 24224/6/99-9903-02-03-15 від 26.10.2017 зазначив, що в акті приймання передачі послуг № 551 за червень 2017 року враховані витрати за послуги, які відповідно до договору на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017 надавались на обслуговування апарату ДФС, а також витрати, які позивач поніс у зв'язку з виконанням Плану заходів ДФС щодо проведення Генеральної Асамблеї ІОТА в Україні, затвердженого наказом ДФС від 26.10.2017 № 890 "Про забезпечення проведення 21-ї Генеральної Асамблеї ІОТА в Україні". У зв'язку з чим відповідач просив позивача відокремити витрати за послуги які надавалися на обслуговуванні апарату ДФС та за послуги з обслуговування Плану заходів ДФС щодо проведення Генеральної Асамблеї ІОТА в Україні.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017 та додатків до нього не визначено умов щодо обов'язкового зазначення мети кожної поїздки. Крім того, суду не надано доказів в підтвердження того, що між сторонами окремо укладався договорів на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями Плану заходів ДФС щодо проведення Генеральної Асамблеї ІОТА в Україні. Таким чином, судом встановлено, що послуги на обслуговуванні апарату ДФС та послуги з обслуговування Плану заходів ДФС щодо проведення Генеральної Асамблеї ІОТА в Україні надавалися відповідачу на підставі договору на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017, у зв'язку з чим відповідач безпідставно ухиляється від підписання актів приймання-передачі та оплати наданих позивачем послуг у червні 2017 року.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг за договором на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017 та факту наявності заборгованості з оплати вартості наданих послуг з прокату пасажирських транспортних засобів із водієм за червень 2017 року у розмірі 302 959 грн 11 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 302 959 грн 11 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо оплати вартості наданих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 12 450 грн 37 коп. пені, 4 847 грн 35 коп. інфляційних втрат та 747 грн 02 коп. 3 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 01.06.2017 по 30.06.2017.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною 1 статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

З огляду на вищевикладене та у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів того, що між сторонами існувала письмова угода щодо нарахування пені за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань з оплати наданих послуг за договором на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017, позовні вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 12 450 грн 37 коп. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, доданий до позовної заяви, суд приходить до висновку про те, що він не містить всіх елементів, необхідних для здійснення обґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, а також позивачем не надано доказів в підтвердження факту прострочення платежів за спірний період, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості здійснити розрахунок чи перевірити наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки неможливо визначити чіткого періоду прострочення, а саме дати настання прострочення з оплати наданих послуг за договором на автотранспортне обслуговування службовими автомобілями апарату Державної фіскальної служби України № 8 від 15.03.2017.

В даному випадку, наведений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань судом визнаний неналежним доказом заявлених вимог, оскільки був оцінений судом у відповідності з вимогами Господарського процесуального кодексу України, та з боку суду вчинені всі необхідні дії з метою забезпечення всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору в цій частині.

З огляду на вищевикладене та у зв'язку з ненаданням суду доказів що підтверджують дату прострочення відповідачем оплати отриманих послуг за договором для здійснення судом власного розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 847 грн 35 коп. інфляційних втрат та 747 грн 02 коп. 3 % річних необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенні.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код 39292197) на користь Державного підприємства "Сервісно-видавничий центр" (04080, місто Київ, вулиця Нижньоюрківська, будинок 6, ідентифікаційний код 25286486) заборгованість у розмірі 302 959 (триста дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн 11 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 544 (чотири тисячі п'ятсот сорок чотири) грн 39 коп.

3. В іншій частині позову, щодо заявлених вимог в частині стягнення 12 450 грн 37 коп. пені, 4 847 грн 35 коп. інфляційних втрат та 747 грн 02 коп. 3 % річних, відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено: 26.04.2018

Суддя Н.Б. Плотницька