ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. Черкаси справа № 925/87/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., за участю прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_1, за посвідченням, за участю представників: від позивача - ОСОБА_2, за довіреністю, від відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4 за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси у приміщенні суду справу за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до Чигиринської районної державної адміністрація про визнання незаконним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернувся заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, у якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації від 20.12.2016 №375 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 28.10.2005 №250». Прокурор зазначає, що спірним розпорядженням земельні ділянки загальною площею 361,59 га, з них 153,39 га ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей вилучено із земель запасу державної форми власності, які не надані у власність чи користування та віднесено до нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок в адмінмежах Вершацької сільської ради за межами сіл Тарасо-Григорівка і Вершаці. Земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності розпоряджається центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин тобто, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області. Адміністрація перевищила свої повноваження, спірне розпорядження прийняте із порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 13, 21, 36, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та ст. 122 Земельного кодексу України. Оскільки, розпорядження від 20.12.2016 №375 прийняте з порушенням законодавства України воно є незаконним та підлягає скасуванню.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити повністю. Відповідач у поданому ним до господарського суду відзиві на позов від 26.02.2017 проти позову заперечив вважає, що спірне розпорядження адміністрацією видано в межах повноважень та згідно чинного законодавства України. Вказане розпорядження було прийняте, у звязку із надходженням листа Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 21.09.2016 №7-02-21/3601 щодо перегляду та приведення у відповідність до чинного законодавства нормативно-правових актів райдержадміністрації. На засіданні комісії райдержадміністрації 22.09.2016 прийнято рішення про внесення змін до розпорядження від 28.10.2005 № 250. З метою захисту прав громадян колишніх членів КСП у відповідності до вимог статей 86, 87 Земельного кодексу України зазначені в розпорядженнях голови райдержадміністрації земельні ділянки не є землями спільної часткової власності, а являються нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», тобто колишньою колективною власністю. Райдержадміністрація спірним розпорядженням не змінювалася форми власності на землю, тому внесення до форми 6-зем (2-зем) даних про форму спірних земель, як «державна» є перекрученням даних Державного земельного кадастру. Відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», земельні частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, їх надання здійснюється за рішенням відповідних сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, з урахуванням їх місця розташування. Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області законодавчо не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, оскільки це суперечить вимогам ч. 4 ст. 122 ЗК України. Згідно п. 4 розпорядження РДА №250 від 28.10.2005 земельні ділянки площею 361,59 га передано до земель запасу, а не до земель державної власності, тому твердження ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про правомірність віднесення даних земель у державній формі з обліку земель 6-зем саме до земель державної форми власності є безпідставними. Відповідач вважає, що розпорядження Чигиринської районної державної адміністрації від 20.12.2016 № 375 «Про внесення зміни до розпорядження голови райдержадміністрації від 28.10.2005 №250», відповідає нормам чинного законодавства є законним та скасуванню не підлягає, позов прокурора є безпідставним та необґрунтованим, а тому у задоволенні цього позову слід відмовити.

У судовому засіданні 10.04.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи та пояснення прокурора, представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, судом встановлено, що відповідно до рішення Чигиринської районної державної адміністрації №197 від 27.06.1997 колективному сільськогосподарському підприємству «Тарасо-Григорівка» с.Тарасо-Григорівка видано державний акт про право колективної власності на землю від 01.08.1997 серія ЧР 18-19, у якому зазначено, що цьому власнику передається у колективну власність 1024,00 га землі в межах згідно з планом, який міститься у даному акті, для ведення сільськогосподарського виробництва. До державного акта на право колективної власності на землю додавався список членів колективного сільськогосподарського підприємства та пенсіонерів з їх числа, які мали право на земельну частку (пай). У подальшому у звязку із зверненнями до Вершацької сільської ради громадян, власників земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради, які побажали отримати державні акти про право власності на земельні ділянки, сільська рада звернулася до Чигиринської РДА про отримання дозволу на розробку проекту землеорганізації території земельних часток (паїв). Згідно дозволу Чигиринської райдержадміністрації Державним підприємством «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», останнім було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам на території Вершацької сільської ради Чигиринського району Черкаської області с.Тарасо-Григорівка. Відповідно паювання земель колективної власності Вершацької сільської ради Чигиринського району загальна площа сільськогосподарських угідь, що підлягали паюванню становить 976,6 га, у тому числі: ріллі 768,4 га, сіножатей 52,0 га, пасовищ 156,2 га. Кількість осіб на яких розраховувалось паювання становило 172 особи. Проща земельного паю становила 5,68 умовних (кадастрових) га вартістю 17790,00 грн. Рішенням загальних зборів власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка від 14.07.2005 було вирішено: створити комісію по розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв); рекомендовано сесії сільської ради підняти клопотання перед райдержадміністрацією про передачу сіножатей площею 52,0 га та пасовищ загальною площею 156,2 га до земель запасу; вирішили рекомендували сесії сільської ради підняти клопотання перед райдержадміністрацією передати малопродуктивні схилові землі площею 153,39 га до земель запасу. Протоколом комісії по розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради (с.Тарасо-Григорівка) від 29.09.2005 №1 затверджено вартість та розмір паю. Розпорядженням Чигиринської райдержадміністрації від 28.10.2005 №250 «Про затвердження остаточного розміру і вартості земельної частки (паю) і видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради с.Тарасо-Григорівка» затверджено розмір земельної частки (паю) в адміністративних межах Вершацької сільської ради (с.Тарасо-Григорівка) у розмірі 3,29 умовних кадастрових гектара, загальною вартістю 12712 грн., в тому числі по ріллі-12712 грн.; затверджено зменшення площ орних земель загальною площею 153,39 га, що підлягають паюванню, в звязку з неможливістю їх подальшого використання (малопродуктивні землі); вирішено передати до земель запасу землі спільної часткової власності загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га малопродуктивної ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей; дозволено державному підприємством «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виготовити державні акти на право власності земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області було здійснено заходи державного контролю за дотриманням земельного законодавства Чигиринською РДА. Перевіркою встановлено, що Чигиринською РДА прийнято розпорядженням №250, яким передано до земель запасу землі спільної часткової власності загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га малопродуктивної ріллі, 52,0 га сіножатей та 156,2 га пасовищ. На думку, прокурора, земельна ділянка площею 361,59 га не була включена у площі земельних ділянок, що підлягали розподілу, тому на виконання вказаного розпорядження РДА, земельну ділянку загальною площею 361,59 га внесено до державної статистичної звітності (форма 6-ЗЕМ), як землі запасу державної власності. Прокурор вважає, що Чигиринська РДА приймаючи розпорядженням № 250 діяла відповідно до вимог та з дотриманням земельного законодавства чинного на час винесення даного розпорядження. Прокурор вказує, що земельним законодавством чітко встановлено порядок розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян та здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, Чигиринська РДА приймає розпорядження №375, яким внесла зміни до розпорядження №250 та віднесла земельні ділянки загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей в адміністративних межах Вершацької сільської ради за межами сіл Тарасо-Григорівка і Вершаці до нерозподілених (не витребуваних) паїв, тим самим змінивши власника та розпорядника земельних ділянок. За твердженнями прокурора жоден нормативний акт не передбачає можливості і не встановлює порядку зміни форм власності земель, тим паче шляхом вилучення із земель державної власності у колективну. Земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності розпоряджається центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, тобто Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, у звязку з чим, 14.04.2017 до Черкаської обласної державної адміністрації Головним управлінням направлено клопотання №13-23-0.42-131/90-17 щодо скасування розпорядження Чигиринської РДА №375, як таке що прийняте із порушеннями вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6, 13, 21, 36, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 122 Земельного кодексу України. 25.05.2017 Черкаській ОДА повторно направлено клопотання №13-23-0.42-297/90-17. Листом №16-10/103 від 16.06.2017 Черкаська ОДА запропонувала вирішити питання приведення у відповідність до вимог законодавства розпорядження Чигиринської РДА від 20.12.2016 №375 у судовому порядку.

Звертаючись до суду з цим позовом прокурор наголосив, що розпорядження Чигиринської РДА №250 від 28.10.2005 вичерпало свою дію після його прийняття та внесення змін до земельно-облікових документів і державної статистичної звітності, набуття земель статусу земель запасу державної власності. А своїм розпорядженням №375 від 20.12.2016 Чигиринська РДА порушила норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вилучивши землі з державної власності, розпорядником яких, відповідно до ст.122 Земельного кодексу України, є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, чим перевищила повноваження та порушила встановлений законодавством порядок реалізації права на землю. В результаті протиправних дій Чигиринської райдержадміністрації відбулась не лише заміна розпорядника земель та порушена процедура передачі земель державної власності, а фактичне вилучення земель із державної власності.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Предметом спору у даній справі є спір стосовно права на землю, предмет спору повязаний із оспорюванням правомірності зміни державної форми власності на приватну. Відповідно до частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Згідно з частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень. Тобто, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Водночас у справі, що розглядається, спір виник між двома рівноправними суб'єктами земельних відносин щодо правомірності рішення відповідача, яким зокрема, вилучено із державної власності земельну ділянку площею 361,59 га та віднесено її до нерозподілених (не витребуваних) земельних ділянок, тобто фактично надано статус приватної власності, що безумовно свідчить про наявність у спірних правовідносинах спору про цивільне право. Як вбачається з підстав позову, спір виник з приводу визначення права власності на спірну земельну ділянку, а питання встановлення повноважень стосовно розпорядженням спірною земельною ділянкою між позивачем та відповідачем не є предметом цього спору, оскільки такий спір дійсно носить ознаки реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а саме, стосовно повноважень щодо розпорядження землями і не підсудний господарському суду.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України від 18.12.1990, № 561-XII, визначено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. У державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність (ст. 4 цього Кодексу). З матеріалів справи вбачається, що колективне сільськогосподарське підприємство «Тарасо-Григорівка» с.Тарасо-Григорівка стало власником 1024,00 га землі наданої йому для ведення сільськогосподарського виробництва згідно з державним актом про право колективної власності на землю від 01.08.1997 серія ЧР 18-19, виданого на підставі рішення Чигиринської районної державної адміністрації №197 від 27.06.1997. Таким чином, на час отримання у колективну власність земельної ділянки діючим Земельним кодексом було передбачено таку форму власності на землю, як колективна. З метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва Указом Президента України, від 08.08.1995, № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» було визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок проводиться за умови реєстрації на зборах не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), які мають право на їх отримання у натурі, або їх представників згідно із списком, що додається до проекту. Результати розподілу оформляються протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв) або їх представниками, які взяли участь у розподілі, головуючим та секретарем зборів. Судом встановлено, що у звязку із зверненнями громадян, власників земельних часток (паїв) Вершацької сільської ради, які побажали отримати державні акти про право власності на земельні ділянки, Чигиринською РДА був наданий дозвіл, на підставі якого було розроблено відповідну технічну документацію. Загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка, протокол №1 від 14.07.2005 на яких було присутніх 103 власника із 178, серед інших питань було вирішено рекомендувати сесії сільської ради вирішити питання перед райдержадміністрацією щодо передачі сіножатей загальною площею 52,0 га та пасовища загальною площею 156,2 га до земель запасу та передати малопродуктивні схилові землі площею 1536,39 га до земель запасу (а.с. 31-32). Чигиринська РДА у своєму розпорядженні від 28.10.2005 №250 вирішила це питання та прийняла рішення передати до земель запасу землі спільної часткової власності загальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га малопродуктивної ріллі, 52,0 га сіножатей та 156,2 га пасовищ.

Землі запасу, які раніше вважалися самостійною категорією земель, відповідно до Земельного Кодексу України (від 18.12.1990) визначено як всі землі, які не були передані у власність або не надані у постійне користування. До цих земель належали також землі, право власності або право користування якими припинено відповідно до Земельного Кодексу. Наслідком закріплення земель запасу як самостійної категорії земель було те, що із земель запасу земельні ділянки надавалися для будь-якого використання хоча закон і вимагав надавати їх переважно для сільськогосподарського використання. Тобто категорія земель запасу була єдиною категорією земель, цільове призначення якої було невизначеним. У пункті 2 статті 19 Земельного кодексу України від 25.10.2001, №2768-III (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі ЗК України) вказано, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Зазначені ділянки перебувають або в комунальній або державній власності. Землі запасу, за чинним ЗКУ, не є окремою категорією земель і можуть бути будь-якого цільового призначення. Тобто приймаючи розпорядження №250 про передачу нерозподілених земель до земель запасу Чигиринська РДА не врахувала вимоги діючого на той час Земельного кодексу України, який відносить землі такої категорії, як не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, оскільки спірні землі належали на праві власності колективному сільськогосподарському підприємству «Тарасо-Григорівка», згідно з державним актом, який до цього часу не є припиненим чи визнаним недійсним.

У статті 78 ЗК України визначено, що правом власності на землю є право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Відповідно до ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону. Держава набуває права власності на землю у разі: а) відчуження земельних ділянок у власників з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; б) придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; в) прийняття спадщини; г) передачі у власність державі земельних ділянок комунальної власності територіальними громадами; ґ) конфіскації земельної ділянки. Таким чином, враховуючи положення діючого ЗК України, суд прийшов до висновку, що землі отримані у громадянами (членами колективного сільськогосподарського підприємства та пенсіонерів з їх числа, які мали право на земельну частку (пай), у колективну власність, відповідно до вимог діючого ЗК України необхідно віднести до земель, які перебувають у приватній власності.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку, визначені у ст.140 ЗК України та визначені, як а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. За доводами прокурора та представника позивача, приймаючи рішення про передачу спірних земель до земель запасу, загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка, а в подальшому розпорядженням РДА №250, було вирішено передати земельну ділянку загальною площею 361,59 га до державної власності, посилаючись на добровільну відмову власника від права на земельну ділянку. На підтвердження цього ними надані пояснення, що за формою обліку згідно даних державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-ЗЕМ, 6а-ЗЕМ, 6б-ЗЕМ, 2-ЗЕМ) в період з 2006 року по 01.01.2016 ці землі обліковуються як землі запасу державної форми власності, які не надані у власність та користування. Суд не погоджується з цими доводами, оскільки аналіз норм чинного законодавства дає можливість вважати, що до категорії таких нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) можна віднести: земельні частки (паї), на які громадяни мають право, але не отримали відповідного документа, що підтверджуватиме таке право, або іншим чином не заявили свої права на земельну частку (пай); земельні частки (паї), на які підтверджувальний документ уже отриманий, але власник не розпорядився ним належним чином (не подав заяву про виділення в натурі (на місцевості) для передання в оренду чи сумісного обробітку); земельна частка (пай), власник якої не з'явився на збори і не взяв участь у розподілі земельних ділянок через хворобу або з інших причин; земельна частка (пай), власник якої не встиг до моменту проведення зборів щодо розподілу земельних ділянок оформити право на успадковану земельну частку (пай); земельні частки (паї), власники яких взяли участь у проведенні зборів членів реформованих КСП щодо розподілу земельних ділянок, але не оформили право власності на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства; земельні частки (паї), власники яких не оформили право власності або померли, а їх спадкоємці не прийняли спадщину, до якої входять земельні частки (паї). Таким чином, нерозподiленi (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а добровільна відмова передбачає, дотримання певного порядку, який визначений у ст.142 ЗК України у редакції чинній на час прийняття рішень загальних зборів та Розпорядження №250. Припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Оскільки таких дій не вчинялося ні колективним підприємством, який є власником земельної ділянки, згідно державного акту, ні загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка, відтак, суд прийшов до висновку, що приймаючи рішення щодо передачі сіножатей загальною площею 52,0 га, пасовищ загальною площею 156,2 га та малопродуктивних схилових земель площею 1536,39 га до земель запасу, загальними зборами власників земельних часток (паїв) с.Тарасо-Григорівка та розпорядженням Чигиринської РДА від 28.10.2005 №250 було вирішено не включати ці землі до земель, які були підлягали розпаюванню у 2005 році, а не рішення про передачу цих земель у державну власність.

Таким чином, приймаючи 20.12.2016 розпорядження Чигиринської РДА №375, яким внесено зміни до розпорядження Чигиринської райдержадміністрації від 28.10.2005 №250 та викладено пункт 4 в наступній редакції: «Земельні ділянки зальною площею 361,59 га, з них: 153,39 га ріллі, 156,2 га пасовищ та 52,0 га сіножатей віднести до нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок в адміністративних межах Вершацької сільської ради за межами сіл Тарасо-Григорівка і Вершаці», державна адміністрація не змінила форму їх власності, а виклала своє рішення у редакції, земельного законодавства, яке було чинним, як на час прийняття розпорядження №250 так і на час прийняття спірного розпорядження №375.

Відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою. Питання, що вирішуються місцевими державними адміністраціями, визначені у ст.13 цього Закону, крім того місцеві державні адміністрації здійснюють повноваження місцевого самоврядування, делеговані їм відповідними радами. Повноваження в галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля, визначені у ст. 21 цього Закону та зазначених вище Указі Президента України «Про порядок паювання земель, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та в межах визначених повноважень місцеві державні адміністрації видають розпорядження та інші нормативно-правові акти. Акти місцевих державних адміністрацій ненормативного характеру, прийняті в межах їх повноважень, набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію. Ці акти доводяться до їх виконавців, а при потребі - оприлюднюються. Акти місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, актам Президента України та Кабінету Міністрів України або інтересам територіальних громад чи окремих громадян, можуть бути оскаржені до органу виконавчої влади вищого рівня або до суду (ст.43 Закону). Однією з підстав скасування розпорядження РДА №375, зазначеної прокурором є посилання на його необґрунтованість та невідповідність Конституції України та ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», проте, вирішуючи зазначений спір судом не встановлено, а прокурором не доведено у чому саме полягають ці порушення. Щодо зазначення прокурором порушень вимог ст.122 ЗК України (в ред. 2005 року), то суд вважає, що зазначені положення не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки передбачають повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування по наданню земельних ділянок юридичним особам у постійне користування, а щодо чинної редакції цієї статті ЗК України, якою визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, то як зазначено судом раніше, приймаючи спірне рішення Чигиринська РДА ніяким чином не розпорядилась земельною ділянкою та змінила власності на неї, фактично змінивши тільки формулювання на те, яке необхідно було вказати при прийнятті розпорядження №250 від 28.10.2005. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час внесення змін до свого розпорядження №250, шляхом прийняття спірного розпорядження від 20.12.2016 №375 діяв у межах та відповідно до вимог Закон України «Про місцеві державні адміністрації».

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 19.04.2018

Суддя О.І.Кучеренко