ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2018 року Справа № 904/10294/17

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань 511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Абадей М.О.

учасники справи:

Позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна

компанія "Нафтогаз України", м. Київ

представник ОСОБА_1, довіреність №14-167 від 29.09.2017, адвокат;

Відповідач Публічне акціонерне товариство "Дніпроазот",

м. Кам?янське Дніпропетровської області

представник ОСОБА_2, довіреність №33/016-юр від 28.12.2017, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот", м. Кам?янське Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2018 у справі №904/10294/17 (суддя Манько Г.В., повне рішення складено 12.02.2018)

у справі

про стягнення 282 891 грн 81 коп

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення господарського суду:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" 282 891,81 грн, з яких: 253 934,78 грн пені, 13769,69 грн - 3% річних та 15 187,34 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку Відповідача умов договору купівлі-продажу природного газу №767145-КП-3/1388/15 від 01.12.2014 в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області 06.02.2018 (суддя Манько Г.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 253 934 грн. 78 коп. пені, 13 769 грн 69 коп. три проценти річних, 15 187 грн 34 коп. інфляційних втрат та суму судового збору 4243 грн 38 коп.

Рішення суду мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог у звязку з невчасною оплатою Відповідачем грошових коштів за отриманий природний газ.

Доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на неї.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та їх недоведеність, просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

- суд зробив помилковий висновок щодо відсутності підстав для списання пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв?язку з не включенням Відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості;

- суд не врахував, що ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" окремо регулює питання списання пені, інфляційних втрат та річних, та не вимагає включення підприємства до реєстру;

- Відповідач повністю розрахувався за поставлений природний газ, останній платіж здійснив 21.01.2016, до набрання чинності вище вказаним Законом, тому має право на списання неустойки;

- суд безпідставно послався на необхідність укладення типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, щодо реструктуризації заборгованості, оскільки дія ст.6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не розповсюджується на Відповідача;

- суд не розглянув клопотання Відповідача про зменшення неустойки та не зазначив про це ні в рішенні, ні в окремому процесуальному документі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2018 у справі №904/10294/17 (колегія суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Орєшкіної Е.В., Подобєда І.М.). Позивачу наданий строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 02.04.2018. Розгляд справи в судовому засіданні призначений на 11.04.2018.

Письмових заяв в строки, встановлені ст. ст. 38, 205 Господарського процесуального кодексу України щодо відводу колегії суддів до суду не надходило.

03.04.2018 від скаржника надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії, будь-яких додаткових умов щодо списання заборгованості від відповідача не вимагає, судом вказані імперативні норми матеріального права не були застосовані, що є підставою для скасування рішення; вказане підтверджується судовою практикою, яку скаржником надано в додатку до пояснень.

10.04.2018 у звязку із перебуванням у відрядженні судді Орєшкіної Е.В. по справі здійснений повторний автоматизований розподіл, за результатами якого відповідно до протоколу справу №904/10294/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Подобєда І.М., Кузнецової І.Л. та прийнято зазначеною колегією суддів до свого провадження ухвалою суду від 11.04.2018.

В судовому засіданні 11.04.2018 оголошена перерва до 18.04.2018.

У судових засіданнях 11.04.2018, 18.04.2018 повноважний представник Позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. З порушенням строків, встановлених судом, надав 17.04.2018 відзив на апеляційну скаргу. Клопотання про поновлення строків для виконання ухвали суду від 12.03.2018 не заявляв, тому суд не приймає його до уваги.

Представник Відповідача в судових засіданнях 11.04.2018, 18.04.2018 доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення місцевого господарського суду скасувати, в задоволенні позову відмовити. Клопотанням від 13.04.2018 просив долучити до матеріалів справи судову практику. Оскільки, клопотання надано з порушенням строків для подання документів без клопотання про їх поновлення, судом воно відхиляється.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції:

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

01.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як продавцем (надалі - Позивач) та Публічним акціонерним товариством "Дніпроазот" як покупцем (надалі - Відповідач) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №767145-КП-3/1388/15 (далі - Договір), відповідно до умов якого Позивач зобов'язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб?єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 3 336,000 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м): січень 469, лютий 417, березень 368, квітень 268, травень 178, червень 150, липень 134, серпень 149, вересень 175, жовтень 267, листопад 335, грудень 426.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом. Ціна за 1000 куб.м газу становить 5900,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

збір у вигляді цільової надбавки за затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн, всього з ПДВ 440,04 грн.

До сплати за 1000 куб.м природного газу 6384,70 грн, крім того ПДВ - 20% - 1276,94 грн, всього ПДВ 7661,64 грн.

Загальна вартість природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.п. 5.1, 5.2, 5.5 Договору).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились, що строк, у межах якого вони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п?ять) років (п. 9.3 Договору).

Відповідно до розділу 11 Договору він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами до договору сторони неодноразово змінювали ціну на газ, реквізити сторін (а.с.20-30, т.1).

На виконання умов договору Позивач у період з січня по грудень (включно) 2015 року поставив Відповідачу природний газ в обсязі 1563,632 тис. куб. м на загальну суму 13 861 373,81 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з 31.01.2015 по 31.12.2015, підписаних сторонами (а.с. 31-42, т.1).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті отриманого природного газу виконав в повному обсязі, проте несвоєчасно, останній платіж здійснив 21.01.2016, внаслідок чого Позивачем нараховано Відповідачу за період з 17.02.2015 по 20.01.2016 пеню у сумі 253934,78 грн, 3% річних за цей же період в сумі 13 769,69 грн та інфляційні втрати в сумі 15 187,34 грн за період з березня по квітень 2015 року.

Вказане стало підставою для звернення із даним позовом.

Висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і обєктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням обставин справи в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Аналізуючи правовідносини сторін, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Так, за змістом статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Згідно з частиною 1 статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов?язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов?язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов?язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов?язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи умови укладеного між сторонами договору (п.7.2) та приписи законодавства, позивачем нараховані відповідачу пеня, інфляційні втрати та відсотки річних згідно з розрахунком позову.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VІІІ від 03.11.2016, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, норми якого визначають можливість списання та реструктуризації заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги у цій справі, господарський суд послався на те, що Відповідач не має права на списання нарахованої неустойки, річних та інфляційних втрат, оскільки не набув статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості та для списання вказаних нарахувань не уклав типовий договір, затверджений Кабінетом Міністрів України.

З таким висновком суд апеляційної інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно з абз.1, 2 ч.1 ст.1 даного Закону взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості; договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону.

Абзацом 3, 4 наведеної норми встановлено, що заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" №2633-ІV від 02.06.2005 теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про теплопостачання" господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів констатує, що господарська діяльність відповідача з виробництва теплової енергії підтверджується відповідною ліцензією, яка переоформлена рішенням Національної комісії №1251 від 12.07.2016 на безстрокову (а.с.137, 138, т.1).

Отже, у розумінні статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" сторони по даній справі є суб'єктами його дії.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Статті 4, 5, 6 Закону регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Статтею 7 Закону врегульоване питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення.

Частина ч. 3 даної статті передбачає, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Таким чином, в контексті Закону та вищевказаних нормативно-правових актів тільки кредиторська заборгованість за спожиті енергоносії може бути реструктуризована і учасник врегулювання такої заборгованості має бути включеним до відповідного реєстру та укласти типовий договір.

Зокрема, згідно зі статтею 5 Закону реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Матеріалами справи встановлено, що природний газ був поставлений Відповідачу в період з січня по грудень 2015 року, тобто використаний станом на 01.07.2016, а останній платіж за поставлений газ здійснений Відповідачем 21.01.2016, тобто до вступу в дію Закону та до 31.12.2016, тобто заборгованість є погашеною та не підлягає реструктуризації.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Зважаючи на встановлені обставини справи позивач безпідставно здійснив нарахування пені, інфляційних втрат та відсотків річних. Отже, відповідач має право на списання нарахованих пені, інфляційних втрат та відсотків річних згідно з ч.3 ст.7 вище вказаного Закону, вказана правова норма є нормою прямої дії та не потребує будь-яких додаткових дій від відповідача, окрім існування погашеної заборгованості станом на 31.12.2016, в зв?язку з чим заявлені позовні вимоги є необґрунтованими. Суд першої інстанції на зазначені норми права уваги не звернув, до спірних відносин не застосував, наслідком чого стало прийняття неправильного рішення. Враховуючи викладене, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Стосовно доводів скаржника про відсутність висновку господарського суду щодо розгляду клопотання про зменшення суми неустойки, то колегія суддів їх не приймає до уваги в силу положень ч.2. ст.277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Враховуючи, що матеріалами справи встановлена необґрунтованість вимог позивача, то підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих санкцій також відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" м. Кам?янське Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2018 у справі №904/10294/17 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам?янське, вул. С.Х. Горобця, 1, код 05761620) судовий збір за розгляд апеляційної скарги - 6365,07 грн (шість тисяч триста шістдесят п?ять грн 07 коп).

Відповідно до ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23.04.2018.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд