ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018р. Справа №914/2150/17

За позовом:Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», м. Львів
до відповідача:Житлового кооперативу №140, м. Львів
за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ
про:зобовязання припинити дії по перешкоджанню введенню в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу, визнання укладеним договору про умови експлуатації будинкового лічильника.
Головуючий суддя Крупник Р.В., Судді Козак І.Б., Юркевич М.В. Секретар Палюх Г.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність №007.1Др-5-0118 від 02.01.2018р.)
від відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність від 01.11.2017р., ОСОБА_4 голова ЖК №140
від третьої особи:не зявився

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

19.10.2017р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» до ЖК №140 про зобовязання припинити дії по перешкоджанню введенню в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу, визнання укладеним договору про умови експлуатації будинкового лічильника.

Ухвалою суду від 20.10.2017р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 06.11.2017р. У судовому засіданні 06.11.2017р. оголошувалася перерва до 20.11.2017р. Ухвалою суду від 20.11.2017р. залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 комісію, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та відкладено розгляд справи на 07.12.2017р. з підстав, наведених в даній ухвалі. Ухвалою від 07.12.2017р. суд відклав розгляд справи на 14.12.2017р. Ухвалою від 14.12.2017р. суд відклав розгляд справи на 24.01.2018р.

Ухвалою суду від 14.12.2017р. призначено колегіальний розгляд справи №914/2150/17 у складі трьох суддів. За результатами автоматичного визначення складу колегії суддів, колегію у справі №914/2150/17 сформовано наступним чином: головуючий суддя Крупник Р.В., судді Козак І.Б., Синчук М.М.

В судовому засіданні 24.01.2018р. суд перейшов на розгляд справи за правилами ГПК України в редакції від 15.12.2017р. зі стадії підготовчого провадження, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав розгляд підготовчого засідання на 07.03.2018р.

У звязку з перебуванням судді Синчука М.М. у відрядженні, 06.03.2018р. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого суддю Синчука М.М. замінено суддею Юркевичем М.В.

Ухвалою від 07.03.2018р. суд відклав розгляд підготовчого засідання на 28.03.2018р.

Ухвалою від 28.03.2018р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 25.04.2018р.

Представник позивача в судове засідання зявився, надав пояснення по суті заявленого позову.

Представники відповідача в судове засідання зявилися, надали заперечення по суті заявленого позову.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, у поясненнях від 06.12.2017р. №421/15-17 просив суд розглядати справу за його відсутності.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позовні вимоги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» обґрунтовує тим, що листом №Lv007.2-СЛ-8480-0917 від 15.09.2017р. ЖК №140 було повідомлено про необхідність встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу в будинку по вул. Зубрівська, 17 у м. Львові та підписання договору про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ та долучив до вказаного листа два примірника вказаного договору. При цьому, як зазначає представник позивача, укладення спірного договору є обовязковим згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»; п.1, 2 глави 5 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р.; п. 4, 6 «Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку», затвердженого Постановою КМУ від 15.05.2002р. №620. У звязку з непідписанням ЖК №140 зазначеного вище договору та створення перешкод у встановлення загальнобудинкового лічильника, позивач змушений був звернутися до суду з позовом про зобовязання відповідача припинити дії по перешкоджанню введення в експлуатацію загально будинкового вузла обліку газу та визнати договір про умови експлуатації будинкового лічильника укладеним в редакції позивача.

Аргументи відповідача.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач своїми діями перешкоджає введенню в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу. Примірник договору про умови експлуатації будинкового лічильника №38SLv6713-17 від 01.09.2017р. одержано ЖК №140, однак за результатами проведення загальних зборів житлового кооперативу (оформлених Протоколом №3 від 13.12.2017р.) було прийнято рішення про відмову від встановлення ПАТ «Львівгаз» загального будинкового приладу обліку газу.

На думку відповідача, запропонований позивачем договір не відповідає Типовому договору, затв. постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498. У главі 5 розділу IX Кодексу ГРС не фігурує таке поняття як комерційний облік природного газу, а в ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відсутнє таке поняття як загальнобудинкові лічильники. Цим підтверджується той факт, що «побутовий споживач» і «загальнобудинковий лічильник» для комерційного обліку газу є поняттями несумісними і що для побутових споживачів загальнобудинковий лічильник не є приладом комерційного обліку газу. Кодекс ГРС є лише засобом реалізації певних приписів законодавчих актів, що регулюють правовідносини щодо постачання та споживання енергетичних ресурсів, зокрема, ЗУ «Про ринок природного газу» та не може суперечити цьому закону і виходити за межі правового поля його дії. У п. 11 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про ринок природного газу» зазначено, що до компетенції Регулятора (НКРЕКП) на ринку природного газу зокрема належить забезпечення дотримання операторами газотранспортних і газорозподільних систем, а також іншими субєктами ринку природного газу (крім споживачів) їхніх обовязків згідно з цим законом та іншими відповідними актами законодавства. Тому, посилання позивача на главу 5 розділу ІХ Кодексу ГРС також не дає підстав для обґрунтування обовязковості встановлення загальнобудинкового лічильника. Також відповідач стверджує про те, що ЖК є неприбутковою юридичною особою, яка має на меті захист законних прав та інтересів співвласників багатоквартирного будинку. Органи управління ЖК підзвітні співвласникам, діють в межах наданих співвласниками повноважень та лише за їх згодою, згідно статуту ЖК. Оскільки згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника членами кооперативу надано не було, відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Аргументи третьої особи.

Як вбачається з пояснень, на виконання вимог ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» до затвердженого Плану розвитку ПАТ «Львівгаз» на 2016 2025 роки включені витрати на встановлення загальнобудинкового лічильника газу для будинку за адресою: м. Львів, вул. Зубрівська, 17 (ЖК №140). Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРМ балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ, а тому третя особа просить позов задоволити повністю.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Згідно п. 1.1., 1.2., 10.1, 10.2. Статуту ЖК №140, житловий кооператив є неприбутковою організацією, він створений виключно для управління, обслуговування, ремонту і реконструкції житлового будинку та утримання прибудинкової території коштом членів кооперативу. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативу відноситься до обслуговуючого типу. Органами управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, правління кооперативу. Вищим керівним органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

18.09.2017р. позивачем направлено відповідачу лист №Lv007.2-СЛ-8480-0917 від 15.09.2017р. в котрому він просить підписати Договір про умови експлуатації будинкового лічильника №38SLv6713-17 від 01.09.2017р., який визначає порядок відносин щодо забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку, зняття будинкового ВОГ на базі ультразвукового лічильника газу, який належить ПАТ «Львівгаз», встановлених за адресою: м. Львів, вул. Зубрівська, 17 та лічильників газу, установлених у квартирах такого будинку (за їх наявності).

До вказаного листа позивачем долучено два примірники відповідного Договору.

Як вбачається із листа №SLv007.2-СЛ-8480-0917 від 15.09.2017р., позивач просить підписати договір, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011р. №3533-VI, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Відповідно до розділу ІХ гл.5 Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого Постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015р. №2494 (далі Кодекс ГРМ) за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. №620 затверджено Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку (надалі Тимчасове положення від 16.05.2002р. №620).

Так, згідно п.4 Положення, власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем. Встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Відповідно до п. 6 Положення зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу.

На підставі Протоколу №3 Загальних зборів житлового кооперативу №140 вул. Зубрівська, 17 від 13.12.2017р., відповідачем прийнято рішення про відмову від встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу та про виставлення ПАТ «Львівгаз» вимоги щодо встановлення індивідуальних (поквартирних) приладів обліку газу.

Оскільки в добровільному поряду відповідачем не було підписано направлений позивачем примірник Договору, позивач просить суд позов задоволити.

ОЦІНКА СУДУ.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (положення ст.627 ЦК України).

Як зазначено в ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи являється, зокрема, вимога про визнання договору про умови експлуатації будинкового лічильника укладеним в редакції позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (ч.1 ст.187 ЦК України).

Таким чином, з наведеного вбачається, що в сторони виникає обовязок укласти договір, а суд вправі розглядати спір про визнання договору укладеним лише у випадку, якщо укладення такого договору є обовязковим на підставі закону.

Як зазначено в позовній заяві, на думку позивача, договір котрий він просить визнати укладеним є обовязковим згідно вимог:

- ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»;

- п. 1, 2 глави 5 Розділу ІХ Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р.;

- п. 4, 6 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002р. №620.

В першу чергу суд зазначає, що з наведеного переліку нормативно-правових актів на котрі покликається позивач, Кодекс ГРМ та Тимчасове положення являються лише підзаконними нормативно-правовими актами, а не законом. Єдиним законом, який визначає особливості встановлення лічильників газу споживачам являється Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011р. №3533-VI (далі Закон №3533-VI).

На думку позивача, Закон №3533-VI поширює свою дію на встановлення загальнобудинкових вузлів обліку, оскільки положеннями ст.6 цього Закону передбачено встановлення лічильників газу, разом з тим, не зазначено, що вказані лічильники мають бути індивідуальними (як це зазначає відповідач).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону №3533-VI, він визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

При цьому, згідно п. 4 ч. 1 ст.1 Закону №3533-VI споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

За змістом ст. 2 Закону №3533-VI (в редакції, котра була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Також відповідно до ст.6 Закону №3533-VI (в редакції, котра була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Необхідно зазначити, що з метою забезпечення повного комерційного (приладового) обліку природного газу в побуті відповідно до вимог Закону №3533-VI Кабінетом Міністрів України 25 квітня 2012 року було прийнято Розпорядження № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу» пунктом 1 якого передбачено Міністерству енергетики та вугільної промисловості разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями і суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території вжити заходів до оснащення в повному обсязі квартир і приватних будинків, у яких проживає населення, лічильниками газу до 1 січня 2018 р. - якщо природний газ використовується тільки для приготування їжі.

Таким чином, системний аналіз положень Закону №3533-VI, зокрема його преамбули та статей 2 та 6, а також Розпорядження № 259-р від 25.04.2012р., свідчить про те, що цей Закон поширює свою дію на випадки забезпечення фізичних осіб (населення) індивідуальними приладами обліку в квартирах та приватних будинках, так як саме вказані прилади обліку забезпечують повний комерційний (приладовий) облік природного газу. Загальнобудинкові вузли обліку не забезпечують повний комерційний (приладовий) облік природного газу мешканців квартир, оскільки як зазначено в п.5 Тимчасового положення від 16.05.2002р. №620 показання будинкового вузла обліку в будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу є лише підставою для подальшого розподілу обсягу спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.

Слід зазначити, що в листі №7334/17/47-12 від 16.11.2012р. ОСОБА_1 комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики теж наголошує на тому, що Законом №3533-VI передбачається встановлення лічильників кожному споживачеві. Наявність будинкового лічильника газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується для підігріву води та приготування їжі, не є підставою для невстановлення індивідуальних лічильників кожному споживачеві.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що положення Закону №3533-VI (в редакції, котра була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) не регулюють питання забезпечення населення загальнобудинковими вузлами обліку та не визначають обовязковості встановлення вказаних вузлів до 1 січня 2018р. Зі змісту цього Закону вбачається обов'язок встановлення відповідними суб'єктами господарювання - газорозподільними організаціями за власний рахунок лічильників для такої категорії споживачів природного газу як населення саме у вигляді таких приладів обліку природного газу, що дозволяють визначення обсягів споживання кожним окремим споживачем.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018р. №908/1312/17.

А тому необґрунтованими є покликання позивача на вимоги ч.1 ст.6 Закону №3533-VI як на підставу обовязковості укладення Договору про умови експлуатації будинкового лічильника №38SLv6713-17 від 01.09.2017р.

Більше того, 21.12.2017р. ВРУ прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-VIII, яким до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» внесено зміни, зокрема, ст. 2 доповнено новою частиною наступного змісту: «З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Крім цього, безпідставність позовних вимог до відповідача із покликанням на положення Закону №3533-VI, котрий регулює забезпечення комерційного обліку газу в квартирах та приватних будинках доводиться також наступним.

Відповідно до ст. 2, 3 Закону України «Про кооперації», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення свої економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Згідно ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 15, ч. 1-3 ст. 16 Закону України «Про кооперації», основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління. Вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. Виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. Виконавчий орган кооперативу, зокрема, укладає угоди між кооперативом та іншими особами.

У статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент направлення позивачем листа та проекту договору) визначено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Слід зазначити, що станом на момент винесення рішення у справі, положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» діють в редакції від 09.11.2017р., яка набрала чинності з 10.12.2017р.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в чинній на момент розгляду справи редакції) комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів.

Положеннями ч. 2 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що комерційний облік комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії у багатоквартирному будинку здійснюється встановленими в житлових і нежитлових приміщеннях споживачів вузлами обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Варто зазначити, що положення ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в чинній на момент розгляду справи редакції) визначають такі поняття, як:

колективний споживач - юридична особа, що об'єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;

колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об'єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов'язковим для виконання всіма співвласниками.

Водночас за змістом абз. 5 ч. 4 ст. 8 та ч. 4 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в чинній на момент розгляду справи редакції) колективний договір про надання комунальних послуг може бути укладений з виконавцем відповідної послуги у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг.

Таким чином, з огляду на викладені положення чинного законодавства України, відповідач ЖК №140 згідно вимог ст.6 Закону №3533-VI не вправі укладати договори про встановлення загальнобудинкових вузлів обліку, оскільки, як вже зазначалося, положення вказаного закону не регулюють питання встановлення загальнобудинкових вузлів обліку, а також у звязку з тим, що в силу положень Закону України «Про кооперацію» голова кооперативу як його виконавчий орган вправі укладати договори (в т.ч. на встановлення загальнобудинкового приладу обліку) лише за наявності позитивного рішення загальних зборів членів кооперативу, якого в даному випадку прийнято не було.

Суд зазначає, що позивачем не наведено положень закону, котрі б існували станом на момент направлення листа №Lv007.2-СЛ-8480-0917 від 15.09.2017р., проекту Договору про умови експлуатації будинкового лічильника №38SLv6713-17 від 01.09.2017р., котрі б зобовязували відповідача укладати спірні договори. Станом на момент вирішення справи, таким законом являється ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Разом з тим, положення цього закону зобовязують відповідача укладати спірний договір лише у разі прийняття відповідного рішення співвласниками багатоквартирного будинку. 13.12.2017р. відбулися Загальні збори співвласників багатоквартирного будинку (членів кооперативу) по вул. Зубрівська, 17 ЖК №140 (оформлені Протоколом №3 від 13.12.2017р.), на яких було прийнято, рішення про відмову від встановлення ПАТ «Львівгаз» загальнобудинкового приладу обліку газу. Станом на день судового розгляду, рішення співвласників багатоквартирного будинку №17 по вул. Зубрівській у м. Львові про надання згоди на встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу відсутнє.

Не заслуговують на увагу покликання позивача, що обовязковість врегулювання договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі, а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку передбачено в п.4 Тимчасового положення від 16.05.2002р. №620 та пунктом 1 глави 5 Розділу ІХ Кодексу ГРМ.

Зокрема, як вже зазначалося, Кодекс ГРМ та Тимчасове положення являються лише підзаконними нормативно-правовими актами, а положення ст.ст. 179, 187 ГК України передбачають, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018р. у справі №908/1312/17.

Крім цього, як вбачається з преамбули Тимчасового положення від 16.05.2002р. №620 це Тимчасове положення визначає лише порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних (далі - будинковий вузол обліку) на будинок (групу будинків).

Також, як зазначено в Тимчасовому положенні вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005р. N 618 та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою ОСОБА_1 комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 р. N 2494.

Водночас, відповідно до п.2 Правил обліку природного газу №618 від 27.12.2005р., правила поширюються на суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з постачання та транспортування природного газу розподільними мережами, споживачів газу, крім населення, суб'єктів господарювання, які здійснюють господарську діяльність з проектування, налагоджування вузлів обліку газу, а також з розроблення та виготовлення засобів вимірювальної техніки, які призначені для використання на вузлах обліку газу.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги визнати укладеним Договір про умови експлуатації будинкового лічильника №38SLv6713-17 від 01.09.2017р. в редакції запропонованій позивачем є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Не підлягають до задоволення також і вимоги зобовязати відповідача припинити дії по перешкоджанню введення в експлуатацію загально будинкового вузла обліку газу.

Так, відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач, як доказ того, що відповідачем чиняться дії по перешкоджанню введення в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу покликається на те, що останній не підписує проект договору, котрий йому було направлено. Разом з тим, як вже зазначалося, з огляду на відсутність встановленого законом обовязку відповідача підписати спірний договір, непідписання направленого йому проекту не може свідчити про чинення ним перешкод щодо введення в експлуатацію загальнобудинкового вузла обліку газу.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, сплачений судовий збір за подання позовної заяви у справі, залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 33, 42, 46, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2018р.

Головуючий суддя Крупник Р.В.

Суддя Козак І.Б.

Суддя Юркевич М.В.