У Х В А Л А

18.04.2018 Справа № 910/1405/14
За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" в особі ліквідатора Демчана О.І.

до: Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013

в межах справи № 910/1405/14

за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"

про банкрутство

Суддя Яковенко А.В.

при секретарі судового засідання Кобельчук О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Демчан О.І.;

від відповідача: Бітюкова І.В.

від ПАТ «Державний ощадний банк України» Колісник О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа № 910/1405/14 за заявою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" про банкрутство.

Постановою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Вершиніна А.О.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.06.2017 ліквідатором банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" призначено арбітражного керуючого Демчана О.І.

13.12.2017 ліквідатор банкрута - арбітражний керуючий Демчан О.І. подав до суду заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013 у порядку ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 13.04.2016 у справі №908/4804/14 (3-304гс16) господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону № 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону № 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону № 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону № 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону № 2343-XII). Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 прийнято заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Демчана О.І. до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013 до розгляду в межах справи № 910/1405/14 та призначено до розгляду вказану заяву на 12.02.2018.

01.02.2018 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на заяву у порядку ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про визнання недійсним договору купівлі продажу №10-14-1рп від 24.07.2013, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні заяви та застосувати строк позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 вирішено здійснювати розгляд заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Демчана О.І. до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013 в порядку загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 26.02.2018.

23.02.2018 на адресу Господарського суду міста Києва від заявника надійшла відповідь на відзив ПАТ "ДПЗКУ" на заяву про визнання недійним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 27.07.2013.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд заяви ліквідатора по суті на 28.03.2018.

26.03.2018 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Державно продовольчо-зернова корпорація України» надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Судове засідання, призначене на 28.03.2018, не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді Яковенко А.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 призначено заяву ліквідатора арбітражного керуючого Демчана О.І. до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013 до розгляду на 18.04.2018.

В судове засідання 18.04.2018 з'явився ліквідатор, представник відповідача та представник Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 18.04.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників провадження, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив наступне.

24.07.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольча-зернова корпорація України» (надалі - ПАТ «ДПЗК України», покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хліб Інвестбуд» (надалі - ТОВ «Хліб Інвестбуд», покупець) укладено договір купівлі-продажу №10-14-1рп (надалі - Договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується оплатити товар та прийняти його.

Відповідно до п. 1.2 Договору право власності на товар переходить у власність продавця до покупця з моменту підписання акту приймання-передачі товару.

Згідно п. 3.2 Договору вартість товару, що постачається за даним Договором складає 999 431,48 грн.

Пунктом 4.1 Договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця після виписки продавцем рахунку на оплату.

На виконання умов Договору продавець передав, а покупець прийняв товар на загальну суму 999 431,48 грн., що підтверджується актом прийому-передачі від 20.09.2013 та видатковою накладною №40 від 20.09.2013.

Заявник в своїй заяві про визнання недійсним вказаного Договору стверджує, що боржник за договором прийняв товар та зобов'язався сплатити, проте оплата товару у встановлений термін відповідач не здійснив, у зв'язку з чим ліквідатор вказує на підстави для визнання такого договору недійсним, оскільки відчуження товару, на його думку, здійснено безоплатно.

Статтею 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначені повноваження ліквідатора у справі про банкрутство, зокрема, ліквідатор з дня свого призначення подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) банкрута.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Тобто, визнання недійсними правочинів (договорів) може мати місце у випадках відчуження боржником безоплатно майна, прийняття боржником на себе зобов'язань без необхідних дій майнового характеру іншої сторони, прийняття на себе заставних зобов'язань на забезпечення виконання грошових вимог.

Під майновими діями боржника слід розуміти виконання боржником зобов'язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів. Наведене стосується, зокрема виконання зобов'язання раніше встановленого строку (терміну), відмови від власних майнових вимог, сплати коштів кредитору або прийняття майна в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна тощо.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Хліб Івнестбуд» передало товар, а ПАТ «ДПЗК України» прийняло товар, що підтверджується актом прийому-передачі від 20.09.2013 та видатковою накладною №40 від 20.09.2013, в той же час доказів на підтвердження оплати придбаного товару в розмірі та порядку, передбаченому п. 3.2 Договору, ПАТ "ДПЗК України" не надало.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 10.01.2014 сторони оспорюваного договору уклали угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, за умовами якої вони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 5 834 454,00 грн.

До вказаних однорідних вимог також увійшла дебіторська заборгованість боржника за договором купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013 в сумі 999 431,48 грн.

Дії сторін щодо зарахування зустрічних однорідних вимог не можуть свідчити про виконання обов'язку ПАТ "ДПЗК України" з оплати за придбаний товар за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження існування кредиторської заборгованості боржника, яка була предметом угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2014., у зв'язку з чим суд приходить до висновку про безоплатне здійснення відчуження майна боржником за оспорюваним правочином.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у квітні 2013 року ПАТ "Державний Ощадний банк України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ "Хліб Інвестбуд" 390 025 003,87 грн. та 248 091,17 доларів США.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2013р. у справі 910/8227/13 позов було задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Хліб Інвестбуд" на користь ПАТ "Державний Ощадний банк України" 380 124 654,14 грн. заборгованості за кредитом; 5 967 725,46 грн. заборгованості за процентами; 202 292,51 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів; 16 322 614,42 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту; 213,03 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 3 387539,83 грн. 3% річних, 6 000,00 грн. заборгованості за комісійною винагородою за обслуговування кредиту; 386 214,88 грн. інфляційних втрат, 245 980,31 доларів США, що в еквіваленті складає 1 965 545,12 грн. заборгованість за процентами, 10 247,30 доларів США, що в еквіваленті складає 81 906,67 грн., 2 102,01 долари США, що в еквіваленті становить 16 801,37 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 68 820,00 грн. судового збору.

Крім цього, 31.01.2014 ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулось до суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Хліб Інвестбуд".

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності

Відповідно до ч. 3 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на час укладення договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013 ТОВ "Хліб Інвестбуд" вже мало ознаки неплатоспроможності з огляду на існування безспірної кредиторської заборгованості понад 400 млн. грн., проте відчужило основні засоби на суму понад 900 тис. грн.

До дня порушення провадження у справі про банкрутство боржник не вчиняв будь-яких дій з отримання заборгованості від покупця (ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України") за продане майно на підставі оспорюваного правочину.

Врегулювання такої заборгованості відбулось лише після звернення ініціюючого кредитора до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника та прийняття такої заяви ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.02.2014 р. у справі №910/1405/14 на підставі угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2014.

Тобто, боржник здійснив безоплатне відчуження майна, оскільки ПАТ "ДПЗК України" не перерахувало грошові кошти на виконання оспорюваного договору купівлі-продажу, а боржник не вчинив дій щодо отримання коштів та фактично прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони.

З огляду на викладене, такі дії боржника свідчать про виведення активів з метою ухилення від виконання судового рішення та погашення заборгованості перед кредитором ПАТ "Державний ощадний банк України".

Твердження ПАТ «ДПЗК України» щодо оплати товару за договором №10-14-1/рп від 24.07.2013 шляхом укладання договору про зарахування зустрічних однорідних вимог від 10.01.2014, та наявність ухвали Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 у справі №910/1405/14, якою відмовлено в задоволенні заяви ліквідатора про визнання недійнсим договору про зарахування зустрічних однорідних вимог, судом не приймаються до уваги, оскільки зазначене не спростовує висновку про безоплатне здійснення відчуження майна боржником за оспорюваним правочином, враховуючи те, що ПАТ "Державна продовольча-зернова корпорація України" протягом шести місяців не перерахувало грошові кошти на виконання оспорюваного договору купівлі-продажу і такий спосіб оплати товар як зарахування однорідних вимог не передбачений договором купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013р., а відповідно до п.п. 3.2, 4.1 Договору оспорюваного договору покупець сплачує продавцю вартість товару у розмірі 999 431,48 грн. після виписки рахунку на оплату товару і всі платежі за товар здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок продавця.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд відзначає наступне.

Листом №15/1/1-32845-14 від 10.11.2014 Генеральна прокуратура України звернулась до СУ ФР ГУ ДПС у м. Києві з проханням надати представникам АТ «Ощадбанк» та арбітражному керуючому доступ до вилученої документації.

Спірний договір, був знайдений арбітражним керуючим серед документів, вилучених 01.08.2015.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності розпочався з 01.08.2015, а позивач звернувся до суду 13.12.2017, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи наявність обставин вчинення боржником правочину без відповідних майнових дій іншої сторони протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство на шкоду власним інтересам та, як наслідок, інтересам інших кредиторів, суд дійшов висновку про задоволення заяви ліквідатора ТОВ "Хліб Інвестбуд" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст. ст. 129, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" арбітражного керуючого Демчана О.І. до Публічного акціонерного товариства "Державна продовольча-зернова корпорація України" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013, що розглядається в межах справи №910/1405/14.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу №10-14-1рп від 24.07.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" та Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

3. Стягнути з Пулічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01003, м.Київ, вул. Саксаганського, 1; ідентифікаційний код 37243279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" (04050, м.Київ, вул. Мельникова, буд. 12, ідентифікаційний код 33307354) судовий збір у розмірі 3 200,00 грн. Видати наказ.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню.

Повний текст ухвали складено 26.04.2018

Суддя А.В. Яковенко