донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

24.04.2018р. справа №913/683/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача:ОСОБА_5 адвокат, свідоцтво №2467 від 20.02.2007р.
від відповідача: не з»явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на ухвалу господарського суду Луганської області
від22.03.2018р. (повний текст ухвали складено та підписано 26.03.2018р.) схвалене у м. Харків
по справі№913/683/17 (суддя Рябцева О.В.)
за позовом до відповідача проПублічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м.Краматорськ, Донецька область Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк, Луганська область стягнення 2 435 050,42 грн.

В С Т А Н О В И В:

12.03.2018р. до господарського суду Луганської області звернулось Публічне акціонерне товариство Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк, Луганська область із заявою про відстрочку виконання судового рішення, в якій заявлено вимогу про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2017р. у справі №913/683/17 на один рік з дня ухвалення вказаного рішення суду до 12.10.2018 року (т.2, а.с.4-9).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. по справі № 913/683/17 у задоволені заяви Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» м. Сєвєродонецьк, Луганська область про відстрочення виконання рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2017р. у справі №913/683/17 на один рік до 12.10.2018 року відмовлено (т.2, а.с.66-68).

Ухвала господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. у даній справі про відмову у наданні відстрочки виконання рішення суду мотивована тим, що задоволення заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду на один рік призведе до непропорційного порушення балансу майнових інтересів сторін та не буде виправданим для досягнення мети виконання судового рішення, а відтак заява не підлягає задоволенню.

Відповідач, Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» м. Сєвєродонецьк, Луганська область, звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. у справі № 913/683/17, в якій стверджує, що ухвала про відмову у наданні відстрочки виконання рішення прийнята з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, у зв»язку з чим підлягає скасуванню та просить суд скасувати ухвалу господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. по справі №913/683/17 та прийняти нову, якою задовольнити заяву про відстрочення судового рішення повністю (т.2, а.с.78-83).

В обґрунтування поданої скарги, відповідач вказує на те, що при відмові у наданні відстрочки виконання рішення судом були зроблені помилкові висновки та не правильно дана оцінка доказам щодо обставин, що роблять неможливим виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, скаржник вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та суперечить вимогам законодавства.

Апелянт посилається на важке фінансове становище підприємства, знаходження основних виробничих потужностей підприємства на території проведення антитерористичної операції, припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, дію Конвенції ПАТ «Укрзалізниця» №ЦДЗО/0000074, рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017р., захоплення виробничих активів підприємства у м. Алчевськ, приведення до розриву технологічних ланцюжків, відсутність сировини, неможливість відправлення готової продукції, та як наслідок, до повної зупинки металургійного виробництва та відсутності обігових коштів.

Скаржник звертає увагу суду на те, що саме вказані обставини є в вищій мірі надзвичайними та такими, що роблять абсолютним неможливим виконання рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2017р. у справі №913/683/17.

Крім того, заявник зазначає, що місцевий господарський суд не звернув увагу на практику ВГСУ з розгляду заяв про відстрочення судових рішень, відповідно до якої були задоволені заяви про відстрочення виконання судових рішень саме з урахуванням надзвичайності обставин при проведення господарської діяльності боржників в зоні проведення АТО.

Також, апелянт посилається на рішення Європейського суду з прав людини, зокрема на Рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.2007р. у справі «Бендерський проти України», де судом зазначено, що національні суди не врахували аргументи заявника, які були вирішальними у його справі, і тим самим не забезпечили заявнику право на справедливий судовий розгляд. Також, посилається на Рішення Європейського суду з прав людини від 07.10.2010р. у справі «Богатова проти України», Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України», Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» тощо.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.04.2018р. по справі №913/683/17 відкрите апеляційне провадження (головуючий суддя Радіонова О.О., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.) за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на ухвалу господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. у справі №913/683/17. Ухвалою суду від 16.04.2018р. розгляд апеляційної скарги призначено на 24.04.2018р. о 10-00 год.

12.04.2018р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив від Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорськ, Донецька область, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. по справі №913/683/17 без змін (т.2 а.с.104-107).

Зокрема, у відзиві позивач звертає увагу на те, що відповідач вказує на несприятливість виконання рішення суду для відповідача у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв»язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі. Наведені обставини, на думку позивача, не є тими виключними та поважними обставинами, які б давали підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Крім того, в апеляційній скарзі та в заяві про відстрочення виконання рішення відповідач взагалі не зазначає про відповідні дії, які будуть ним вчинятися протягом строку відстрочення для настання реальної можливості виконання рішення суду із спливом одного року, відповідні докази на підтвердження своїх сподівань (очікувань) чи запланованих дій не надано.

Позивач також знаходиться на території проведення антитерористичної операції, що також негативно впливає на господарську діяльність підприємства.

У зв»язку з несплатоспроможністю замовників різко зменшилася кількість замовлень на вироблену ПАТ «ЕМСС» продукцію, мають місце випадки відмови контрагентів від вже замовленої підприємству продукції, а також випадки несвоєчасної оплати вже виготовленої та відвантаженої ПАТ «ЕМСС» продукції. Внаслідок зменшення оборотних коштів позивач не має можливості зробити погашення всієї кредиторської заборгованості, за якою настав термін оплати. Як наслідок контрагенти звертаються до судових інстанцій та відділів державної виконавчої служби для примусового стягнення грошових коштів. У відділі виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ПАТ «ЕМСС» на користь юридичних осіб і державних установ, борг за якими становить понад 30 млн. грн.

Позивач у судове засідання з»явився, проти апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. по справі №913/683/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись вказаною нормою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності представника апелянта, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обов"язковою.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.10.2017р. у справі №913/683/17 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" заборгованість в сумі 1 357 570 грн., 3% річних в сумі 124 021,08грн., інфляційні втрати в сумі 953 153,72грн., судовий збір в сумі 36 521,18грн., всього 2 471 265,98грн. Розстрочено виконання рішення на три місяці, починаючи з листопада 2017 року по січень 2018 року включно, зі сплатою щомісяця 823 755,33 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с. 147-152).

На виконання рішення господарського суду господарським судом Луганської області видано наказ № 913/683/17 від 30.10.2017р. (т.1 а.с. 155).

12.03.2018р. до господарського суду Луганської області звернулось Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат» із заявою про відстрочку виконання судового рішення, в якій заявлено вимогу про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2017р. у справі №913/683/17 на один рік з дня ухвалення вказаного рішення суду до 12.10.2018 року (т.2, а.с.4-9).

Доводи боржника обґрунтовані з посиланням на проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької та Луганської областей, яка розпочалась відповідно до Указу Президента України № 405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.14 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Стягувач, Публічне акціонерне товариство Енергомашспецсталь, з посиланням на ст. 331 ГПК України, важкий фінансовий стан, знаходженням підприємства також на території проведення антитерористичної операції, рішення ЄСПЧ тощо заперечує щодо надання боржнику відстрочки, про що виклав у відзиві на заяву від 19.03.2018р. (т.2, а.с.44-46).

Відповідно до ч. 2 ст. 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення не допускається.

Окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання (п.24 ч. 1 ст. 255 ГПК України).

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч.1 ст. 271 ГПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Спірні правовідносини регулюються нормами Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VШ, що набрав чинності з 15.12.2017р.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України в редакції Закону України №1401-VШ від 02.06.2016р. судове рішення є обов»язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов»язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об»єднаннями на всій території України.

Згідно приписів ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч.1).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 331 ГПК).

Частиною 4 цієї статті встановлено, що вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч. 5 ст. 331 ГПК розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

До обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Такі висновки Конституційного Суду України містяться в мотивувальній частині Рішення від 26.06.2013р. у справі № 1-7/2013.

Згідно п.7.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами та доповненнями), розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Як вказано у п. 7.2 вказаної Постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Так, боржник в обґрунтування надання відстрочки виконання рішення послався на знаходження підприємства в зоні проведення АТО, позбавлення права володіння та користування майном, яке перебуває у його власності та господарському віданні, неспроможністю виконувати значну частину своїх зобов»язань, у зв»язку із наявністю форс-мажорних обставин та тяжкий фінансовий стан, а саме: знаходження основних виробничих потужностей підприємства в м. Алчевськ Луганської області на території проведення антитерористичної операції, захоплення будівлі та майна заявника в грудні 2017р. невстановленими особами, що порушує майнові права підприємства щодо вільного користування та розпорядження своєю власністю та робить неможливим виконання судового рішення (за цим фактом розпочато досудове розслідування, інформацію про правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових проваджень); ведення в дію з 12.02.2017р. Конвенції №ЦДЗО/0000074 на заборону прийому до перевезення завантажених і порожніх вагонів з усіх країн СНД і Балтії у напрямі залізничних станцій Донецького і Луганського напрямів, в тому числі на станцію Комунарськ. Блокування залізничного руху призвело до розриву технологічних ланцюжків, відсутності сировини та неможливості відправки готової продукції ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», і як наслідок призупинення металургійного виробництва.

На підтвердження обставин, викладених в заяві про надання відстрочки виконання судового рішення відповідач надав належним чином засвідчені копії Балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2017р., Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2017 року, роздруківку з офіційного сайту ПАТ «Укрзалізниця» про тимчасові обмеження щодо перевезення на 15.02.2017р., наказ №109 від 13.02.2017р. «Про постановку на «гарячу» консервацію основних фондів «ПАТ «АМК» з 13.02.2017р.», заяви Корпорації «ИСД» про ситуацію, що склалась від 29.11.2017р., від 18.12.2017р., заяву про вчинене кримінальне правопорушення від 29.12.2017р. (т.2, а.с.11-25).

Оцінюючи надані відповідачем докази, ступінь вини відповідача у виникненні спору, а також враховуючи принципи розумності та справедливості, дотриманням справедливого балансу інтересів обох сторін, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що договір поставки №58/2013-У04-078/470 від 06.03.2013р., на підставі якого виникли спірні правовідносини сторін у даній справі, був укладений до проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей.

Між сторонами за вказаним договором було укладені додаткові угоди №2 від 07.06.2013р., №3 від 18.11.2013р., №4 від 11.01.2014р., №5 від 10.06.2014р., згідно яких продовжувався строк дії даного договору. За останньою угодою строк дії цього договору був продовжений до 31.12.2014р.

Отже, відповідач, як юридична особа, що здійсню є підприємницьку діяльність на власний ризик, враховуючи принципи, закріплені в ст.6 ЦК України, взяв на себе відповідні зобов'язання (приймати поставлену продукцію та здійснювати своєчасний/повний розрахунок з постачальником), і обєктивно усвідомлював усі можливі ризики ведення господарської діяльності та виконання зобов'язань за договором.

Під час розгляду спору господарським судом було встановлено належне виконання зобов»язань саме позивачем, як постачальником, здійснення поставки продукції 14.10.2014 року на загальну суму 1 526 400 грн., яка була прийнята відповідачем. Однак, повний та своєчасний розрахунок відповідач не провів, поставлену йому позивачем продукцію також не повернув.

Зокрема, строк виконання грошових зобов»язань у відповідача за вказаним договором, обов»язок проведення з позивачем повного та своєчасного розрахунку за поставлену продукцію, настав значно раніше, до виникнення обставин, на які наразі посилається відповідач.

В подальшому, у зв»язку з неналежним виконанням грошових зобов»язань відповідачем, утворена та не погашена заборгованість в сумі 1 357 570грн. стала підставою для звернення позивача до суду з метою захисту його порушеного права.

Наразі, рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2017р. у справі №913/683/17, яким присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на користь Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м.Краматорськ, Донецька область зазначену заборгованість, також залишається не виконаним, про що зазначає сам відповідач.

Крім того, вказаним рішенням було частково задоволено заяву відповідача та розстрочено його виконання зі сплатою позивачу щомісяця відповідних сум включно по січень 2018 року, що як було з»ясовано судом першої інстанції, також не виконувалося відповідачем.

Як вбачається зі змісту рішення суду, станом на час розгляду судом поданої відповідачем заяви про відстрочку виконання рішення, встановлене судом розстрочення виконання залишається актуальним для відповідача як боржника, оскільки виконання розстрочено на 3 місяці, починаючи з листопада 2017 року по січень 2018 року включно.

Отже, на відповідача покладено обов»язок сплатити позивачу, зокрема платіж в сумі 823 755,32грн. до 31.01.2018р., строк виконання якого на момент звернення із заявою про відстрочення судового рішення вже пройшов.

Натомість ст.331 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Крім того, сам по собі складний фінансовий стан заявника, в розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для відстрочення виконання рішення суду, адже її наявність (відсутність) залежить, зокрема від власної діяльності суб'єкта господарювання - заявника.

Згідно положень ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику (п.4 ст.44 Господарського кодексу України).

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Крім того, згідно положень ч.1 ст.115 ЦК України господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до положень чинного законодавства, останньому як юридичній особі можуть належати не лише отримані доходи, майно, суто нерухомі та рухомі речі - будівлі, споруди, земельні ділянки, засоби виробництва, активи, однак і грошові кошти, цінні папери, майнові права, тощо.

Згідно положень ч.1-2 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідач не припинив свою діяльність як юридична особа, відповідний запис в реєстрі відсутній, в процедурі банкрутства не перебуває.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що як боржник так і стягувач несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики.

Боржник у письмових поясненнях підтвердив, що рішення господарського суду Луганської області від 12.10.2017р. по даній справі ним не виконувалося (т.2, а.с.4).

Стягувач вказує на те, що АТО на території України почалось 13.04.2014р., а договір поставки №58/2013-У04-078/470 хоч був і укладений 06.03.2013р., але згідно додаткової угоди №5 від 10.06.2014р. строк дії вказаного договору був продовжений до 31.12.2014р., а відтак відповідач повинен був усвідомлювати наслідки АТО та розцінювати свою платоспроможність при укладенні договору.

Враховуючи наведене, тяжка економічна ситуація в країні носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у Параграфі 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність виключних обставин, які унеможливлюють своєчасне виконання рішення господарського суду ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», зокрема, здійснення антитерористичної операції на території, на якій знаходиться відповідач, а також скрутний фінансовий стан боржника. При цьому, необхідно враховувати, що подальше невиконання відповідачем рішення по справі № 913/683/17 може привести для стягувача до таких негативних наслідків, як вилучення грошових коштів з господарського обігу, виникнення дефіциту оборотних активів; неможливість здійснення своєчасних розрахунків за поточними господарськими операціями; суттєве погіршення фінансово-економічного положення позивача.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, тому колегією суддів відхиляються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про надання відстрочки виконання судового рішення у справі №913/683/17 на один рік.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції винесена ухвала у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. у справі №913/683/17 повинна бути залишена без змін.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» м. Сєвєродонецьк, Луганська область на ухвалу господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. у справі №913/683/17 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 22.03.2018р. у справі №913/683/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Донецький апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 27 квітня 2018 року.

Головуючий О.О. Радіонова

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 6 прим.: 1. Позивачу;1. Відповідачу; 1 т/о;. 1 у справу; 1. ДАГС; 1. ГСЛО