ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2018

Справа №910/1963/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 70 372,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі – ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча") звернулося до господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі – ПАТ "Укрзалізниця") про стягнення 70 372,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок незабезпеченого ПАТ "Укрзалізниця" збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційні акти №485604/1168 від 21.12.2017 про недостачу вантажу в вагоні №55460703, №485604/1169 від 21.12.2017 про недостачу вантажу в вагоні №52199908 та №485604/1170 від 21.12.2017 про недостачу вантажу в вагоні №56315203. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача у загальному розмірі становить 70 372,89 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.02.2018 відкрито провадження у справі №910/1963/18, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

19.03.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого вбачається, що ПАТ "Укрзалізниця" заперечує проти позовних вимог ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з тих підстав, що позивачем не надано належних документів на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме – не надано копії податкової накладної.

03.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позов з доказами її направлення відповідачу, в якій ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" вказує, що податкова накладна не підтверджує вчинення господарської операції і не може бути доказом завдання збитків.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

25.12.2015 між ПАТ "Укрзалізниця" (виконавець) та ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (відправник, одержувач, вантажовласник) (в подальшому реорганізовано в приватне акціонерне товариство) укладено договір №1970/ДФ/10017 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги (надалі – Договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору від 01.02.2016 вантажовласник зобов'язався пред’являти виконавцю у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним, або прибувають на його адресу. В свою чергу, у п. 2.2 Договору виконавець зобов’язався приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов’язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається у додатку до цього договору.

У розділі 3 Договору сторони передбачили порядок проведення розрахунків за надані виконавцем послуги.

Згідно з пунктом 7.1 Договору виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" за умови наявності коштів на його особовому рахунку.

Додатковою угодою №6 від 10.03.2017 внесено зміни до пункту 7.4 Договору, відповідно до якого визначено строк дії Договору до 31.12.2017.

01.02.2016 між ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" (постачальник) і ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (покупець) укладено договір №245/108/16Сб (надалі – Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець – прийняти та оплатити коксову продукцію (надалі – ресурси) на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 3.1 Договору поставки визначено, що постачальник зобов’язується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у Специфікаціях, у відповідності до ІНКОТЕРМС-2010.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи оригіналу залізничної накладної №53466603 ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод" на виконання своїх зобов’язань за Договором поставки як вантажовідправником на станції відправлення "Авдіївка" Донецької залізниці було відправлено на станцію "Маріуполь-Сортувальний" Донецької залізниці насипом кокс доменний (вологий) у вагонах №56478704 (у кількості 41 700 кг), №55230411 (у кількості 45 950 кг), №56315203 (у кількості 47 250 кг), №55402473 (у кількості 45 150 кг), №56472558 (у кількості 37 600 кг), №52199908 (у кількості 44 800 кг), №55460703 (у кількості 41 400 кг), №55402747 (у кількості 47 050 кг), №55268130 (у кількості 47 850 кг), №55480636 (у кількості 48 300 кг), №55217921 (у кількості 50 150 кг), №55220339 (у кількості 50 150 кг), №55402655 (у кількості 47 900 кг).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги за договором №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов’язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України, положень Закону України "Про залізничний транспорт".

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (ч. 3 ст. 307 Господарського кодексу України).

Матеріалами справи (оригіналом накладної №53466603) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) від Публічного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення "Авдіївка" до станції призначення – Маріуполь-Сортувальний.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (надалі – Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

На станції "Маріуполь-Сортувальний" Донецької залізниці було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах №55460703, №52199908, №56315203, №55402747, №55268130 з масою вантажу, яка була зазначена у накладній, що підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналами комерційних актів №485604/1168 від 21.12.2017, №485604/1169 від 21.12.2017, №485604/1170 від 21.12.2017 та №485604/1171 від 21.12.2017 відповідно.

Зокрема, зі змісту комерційного акту №485604/1168 від 21.12.2017 вбачається, при перевірці було встановлено: по документу значиться вантаж кокс доменний (вологий) насипом. Вага встановлена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто – не вказано, тара з брусу – 23 000 кг, нетто 41 400 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто – 62 850 кг, тара з брусу 23 000 кг, нетто 39 850 кг, що менше ваги по документу на 1 550 кг. При комерційному огляді виявлено: погрузка вагону вище рівня на 400-500 мм, "шапкоподібна". Поверхня вантажу маркована вапном одною повздовжньою полосою в довжину вагону. Над 1-4 люками по ходу потягу наявне поглиблення розміром 6000 мм х 2800 мм х 600 мм в глиб вагону, маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон технічно справний.

У комерційному акті №485604/1169 від 21.12.2017 вказано: по документу значиться вантаж кокс доменний (вологий) насипом. Вага встановлена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто – не вказано, тара з брусу – 24 000 кг, нетто 44 800 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто - 67 100 кг, тара з брусу 24 000 кг, нетто 43 100 кг, що менше ваги по документу на 1 700 кг. При комерційному огляді виявлено: погрузка вагону вище рівня на 400-500 мм, "шапкоподібна". Поверхня вантажу маркована вапном одною повздовжньою полосою в довжину вагону. Над 1-3 люками по ходу потягу наявне поглиблення розміром 5000 мм х 2800 мм х 500 мм в глиб вагону, маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон технічно справний.

У комерційному акті №485604/1170 від 21.12.2017: по документу значиться вантаж кокс доменний (вологий) насипом. Вага встановлена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто – не вказано, тара з брусу – 23 500 кг, нетто 47 250 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто 68 850 кг, тара з брусу 23 500 кг, нетто 45 350 кг, що менше ваги по документу на 1 900 кг. При комерційному огляді виявлено: погрузка вагону вище рівня на 400-500 мм, "шапкоподібна". Поверхня вантажу маркована вапном одною повздовжньою полосою в довжину вагону. Над 1-2 люками по ходу потягу наявне поглиблення розміром 3500 мм х 2800 мм х 600 мм в глиб вагону, маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон технічно справний.

Як вбачається з комерційного акту №485604/1171 від 21.12.2017: по документу значиться вантаж кокс доменний (вологий) насипом. Вага встановлена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто – не вказано, тара з брусу – 24 000 кг, нетто 47 050 кг. При перевантажуванні виявилося: брутто 69 100 кг, тара з брусу 24 000 кг, нетто 45 100 кг, що менше ваги по документу на 1 950 кг. При комерційному огляді виявлено: погрузка вагону вище рівня на 400-500 мм, "шапкоподібна". Поверхня вантажу маркована вапном одною повздовжньою полосою в довжину вагону. Над 1-3 люками по ходу потягу наявне поглиблення розміром 4000 мм х 2800 мм х 600 мм в глиб вагону, над 6-7 люками наявне поглиблення розміром 3000 мм х 2800 мм х 600 мм, маркування порушене. Течі вантажу на станції Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон технічно справний.

Одержувачем вантажу є ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча".

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

У відповідності до ст. 2 Правил складання актів (затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002) комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 2% від маси вантажу, оскільки з перевізних документів вбачається, що вантаж – кокс доменний був відправлений у вологому стані.

За розрахунками відповідача, які правильність здійснення яких відповідач у своєму відзиві не спростовував, та які підтверджуються матеріалами справи, загальна вартість збитків у вигляді нестачі становить 70 372,89 грн.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 70 372,89 грн.

При цьому суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, стосовно того, що завдані позивачу збитки не підтверджуються матеріалами справи, так як позивачем не надано копії податкової накладної, підписаної головним (старшим) бухгалтером, оскільки податкова накладна не є документом, який підтверджує господарську операцію, а таким документом є залізнична накладна (оригінал якої наявний в матеріалах справи) - це основний перевізний документ встановленої форми (ст. 6 Статуту).

З огляду на наведені норми права та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку, який стосується заявлених позивачем, вимог про стягнення з відповідача збитків у зв’язку із незбереженням вантажу при перевезенні, позивачем належними і допустимими доказами доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв’язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 70 372,89 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1; ідентифікаційний код 00191129) вартість втраченого вантажу у розмірі 70 372 (сімдесят тисяч триста сімдесят два) грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 20.04.2018 р.

Суддя                    Р.В. Бойко