ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2018 р. Справа № 909/982/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача (скаржника) не зявився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД», б/н та б/д

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року (підписане 25 січня 2018 року), суддя Шкіндер П.А.

у справі №909/982/17

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Біотрансфер», м. Ладижин Вінницької області

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД», с. Хриплин, м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості в розмірі 505 898,77 грн.

в с т а н о в и в :

09 жовтня 2017 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Біотрансфер» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД» про стягнення заборгованості в розмірі 485 215,99 грн., з яких: 458 640 грн. основний борг, 23 560,27 грн. пеня та 3 015,72 грн. 3% річних.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (б/н від 04 грудня 2017 року) позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 505 898,77 грн., з яких: 458 640 грн. основна заборгованість, 42 132,05 грн. пеня та 5 126,72 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року у справі №909/982/17 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД» на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Біотрансфер» 505 898,77 грн., з яких: 458 640 грн. основний борг, 42 132,05 грн. пеня та 5 126,72 грн. 3% річних.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 618 527 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковою накладною, при цьому, відповідач в повному обсязі поставлений товар не оплатив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 458 640 грн. Поряд з тим, суд зазначив, що позивач обґрунтовано нарахував відповідачу пеню у відповідності до п.6.2 договору та 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року у справі №909/982/17 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що виходячи з умов договору, у покупця (відповідача) настає обовязок оплатити товар протягом 10 календарних днів з моменту отримання товару та одночасної передачі разом із товаром товарно-транспортної накладної, видаткової накладної, сертифікату якості (відповідності) на товар, а також податкової накладної в електронній формі та за умови підписання вказаних документів відповідальною особою покупця. При цьому, апелянт наголошує, що підписи відповідальної особи покупця Ласійчук, зазначеної у товарно-транспортній накладній №200 від 08 червня 2017 року та товарно-транспортній накладній №268 від 11 липня 2017 року значно відрізняються та відповідно до ст.78 ГПК України не є достовірними доказами, поряд з тим, вказує, що постачальник не надав сертифікат якості (відповідності) на товар та податкову накладну, у звязку з чим, вважає, що обовязок у відповідача оплатити товар не настав, а належне виконання обовязку по поставці товару позивачем не підтверджується достовірними доказами.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року у справі №909/982/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначав, що відповідач зобовязаний розрахуватись за поставлений позивачем товар в повному обсязі, а посилання апелянта на ненадання позивачем сертифікату якості, податкову накладну, не звільняють останнього від обовязку з оплати товару, отримання якого підтверджується долученими до матеріалів справи товарно-транспортними накладними, підписаними обома сторонами.

Представник відповідача (скаржника) в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується підписом представника відповідача на формулярі про оголошення перерви в судовому засіданні від 02 квітня 2018 року.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року у справі №909/982/17 та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представника відповідача не визнавалась обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 07 червня 2017 року між ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Біотрансфер» (в тексті договору постачальник) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД» укладено договір поставки №7/06-17Р, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, поставити (передати) у власність біологічні препарати (інші біопрепарати, добрива та продукцію) торгової марки «Жива Земля» у кількості, в асортименті та за ціною, зазначеною у Специфікаціях на поставку товару, які є невід'ємною частиною договору, а покупець своєчасно прийняти товар та оплатити його вартість в строк на умовах, визначених договором.

Згідно з п.5.2 Договору покупець проводить оплату вартості товару на умовах та в строки, які зазначаються в Специфікаціях, що є невід'ємною частиною Договору.

На виконання умов договору ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Біотрансфер» поставило ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД» товар на загальну суму 618 527 грн. (Специфікація №1 від 07.06.2017 року, Специфікація №2 від 11.07.2017 року), що підтверджується товарно-транспортними накладними №Р200 від 08.06.2017 року на суму 159 887 грн. та №Р268 від 11.07.2017 року на суму 458 640 грн., а також видатковою накладною №268 від 11.07.2017 року на суму 458 640 грн.

Проте, відповідач в повному обсязі поставлений товар не оплатив, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 458 640 грн.

У п.6.2 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору (Додаткової угоди та/або Специфікації) більше ніж на п'ять календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з шостого дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

У звязку з невиконанням покупцем свого обовязку щодо оплати поставленого товару, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Біотрансфер» звернулося до суду з цим позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД» про стягнення з останнього заборгованості в розмірі 505 898,77 грн., з яких: 458 640 грн. основна заборгованість, 42 132,05 грн. пеня у відповідності до п.6.2 Договору та 5 126,72 грн. 3% у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обовязок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Специфікації №2 від 11 липня 2017 року, що є невідємною частиною Договору, відповідач зобовязався оплатити поставлений позивачем товар препарат «Липосам» (І група, біоклей, фасування 10 л) на загальну суму 458 640 грн. протягом 10-ти календарних днів з моменту відвантаження товару.

Поставка товару 11 липня 2017 року на суму 458 640 грн. підтверджується матеріалами справи, а саме: видатковою накладною №268 від 11.07.2017 року на суму 458 640 грн., товарно-транспортною накладною №Р268 від 11.07.2017 року на суму 458 640 грн., податковою накладною №19 від 11 липня 2017 року на суму 458 640 грн. та подорожнім листом вантажного автомобіля №41107 від 11.07.2017 року.

Слід зазначити, що вказані документи підписані уповноваженими представниками обох сторін, та з таких документів вбачається, що товар прийнято покупцем без заперечень та будь-яких зауважень.

В силу положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відтак, покупець зобовязаний був оплатити товар на суму 458 640 грн. по 21 липня 2017 року включно.

Одночасно колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на відмінність підписів відповідальної особи покупця Ласійчук на товарно-транспортній накладній №200 від 08 червня 2017 року та товарно-транспортній накладній №268 від 11 липня 2017 року, оскільки зазначене є лише припущеннями відповідача та не підтверджується будь-якими доказами, при цьому, позивачем доведено іншими належними доказами поставку товару відповідачу 11 липня 2017 року на суму 458 640 грн.

Поряд з тим, колегія суддів не бере до уваги твердження скаржника про те, що постачальник не надав покупцю сертифікат якості (відповідності) на товар та податкову накладну, що свідчить про відсутність в покупця обовязку оплатити товар, оскільки, обовязок покупця оплатити товар не ставиться у залежність до умови передачі покупцю документів, при цьому, як зазначено вище, покупець прийняв товар без жодних зауважень.

Відповідно до п.п.2.3, 2.3.1 Договору при передачі товару постачальник зобовязаний передати всю необхідну документацію на товар, зокрема: товарно-транспортну накладну, видаткову накладну та сертифікат якості (відповідності) на товар. У разі неможливості одночасно надати зазначені документи, постачальник направляє їх покупцю поштою та обовязково направляє скановані копії документів на електронну адресу покупця, вказану в реквізитах, в день поставки товару. Податкові накладні та у разі потреби розрахунки коригування до них, оформлюються в електронному вигляді за допомогою програмного забезпечення «M.E.D.oc» та реєструються в ЄРПН у порядку діючого законодавства України.

Слід зазначити, що податкова накладна №19 від 11.07.2017 року на суму 458 640 грн. зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 27 липня 2017 року за №, що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, відповідно до умов договору, а саме: п.5.2 покупець проводить оплату вартості товару на умовах та в строки, які зазначаються в Специфікаціях, що є невід'ємною частиною Договору. Згідно з п.4 Специфікації №2 від 11 липня 2017 року відповідач зобовязався оплатити товар протягом 10-ти календарних днів з моменту відвантаження товару, відтак, обовязок покупця оплатити поставлений товар не ставиться в залежність від обовязку постачальника передати покупцю документи.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що у товарно-транспортній накладній у графі: «Супровідні документи на вантаж» зазначено видаткова накладна та сертифікат якості.

Зважаючи на все наведене вище, доводи скаржника є безпідставними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 458 640 грн. заборгованості за договором поставки №7/06-17Р від 07 червня 2017 року.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 42 132,05 грн. пені у відповідності до п.6.2 Договору та 5 126,72 грн. 3% у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з тим, згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, у пункті 6.2 Договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору (Додаткової угоди та/або Специфікації) більше ніж на п'ять календарних днів, покупець також сплачує на користь постачальника пеню, яка обчислюється з шостого дня прострочення оплати відповідної партії товару у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 42 132,05 грн. пені за період з 27 липня 2017 року по 04 грудня 2017 року та 5 126,72 грн. 3% за період з 22 липня 2017 року по 04 грудня 2017 року, у звязку з неналежним виконанням обовязку щодо оплати товару.

Відтак, беручи до уваги все наведене вище, доводи апеляційної скарги є безпідставними та такі не спростовують висновків місцевого господарського суду про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 січня 2018 року у справі №909/982/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_4 ТРЕЙД» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Матеріали справи №909/982/17 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Повну постанову складено 19.04.2018 року

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.