РІШЕННЯ

Іменем України

19 квітня 2018 року м. Чернігівсправа №927/986/17
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Дубини О.М.

Позивач: Фізична особа-підприємець Шкриль Лариса Григорівна,

ідент. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 40030

Відповідач: Товариство реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю),

, вул. Пушкіна, 34-В, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 600000,00 грн

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Шкриль Л.Г. - особисто; Петренко О.М., адвокат, ордер серії ЗР №35851 від 14.11.2017;

від відповідача: Кучкова О.В., представник, довіреність № б/н від 09.11.2017; Рибницька І.О., представник, довіреність № б/н від 09.11.2017,

У зв'язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання для проголошення рішення, на підставі ч. 6 ст. 233 та ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України вступна та резолютивна частини рішення була підписана судом у нарадчій кімнаті без їх проголошення.

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем Шкриль Ларисою Григорівною подано позов до Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю), у якому просить суд стягнути з відповідача 600000,00 грн заборгованості за договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 31.10.2017 позовну заяву прийнято суддею Скорик Н.О. та порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду від 12.12.2017 відкладено розгляд справи на 11.01.2018.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Чернігівської області №02-01/58/17 від 18.12.2017, у зв'язку зі звільненням судді Скорик Н.О. у відставку згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 14.12.2017, було призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/986/17.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду Чернігівської області для розгляду справи визначено суддю Шморгуна В.В.

У зв'язку з набранням чинності з 15.12.2017 нової редакції Господарського процесуального кодексу України, відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 26.12.2017 справу прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання на 17.01.2018, а також встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме: відповідачу - п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву і доданих до нього документів; позивачу - п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами; відповідачу - п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 26.12.2017 отримана відповідачем 27.12.2017.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 11.01.2018.

10.01.2018, тобто у встановлений судом строк, відповідачем направлено суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

До відзиву на позовну заяву відповідачем додано докази направлення його на адресу позивача.

Також до відзиву на позовну заяву відповідачем додано попередній розрахунок судових витрат, які він очікує понести, відповідно до якого розмір таких витрат становить 43500,00 грн.

До початку підготовчого засідання 17.01.2018 від позивача електронною поштою надійшли:

- клопотання про надання часу для підготовки відповіді на відзив, оскільки відзив від відповідача позивачем отримано лише 15.01.2018;

- попередній розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести, відповідно до якого розмір таких витрат становить 20000,00 грн;

- клопотання, у якому позивач просить витребувати у ГУ ДФС у Сумській області належним чином завірену копію Акту планової перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 з додатками.

У підготовчому засіданні 17.01.2018 суд долучив поданий відповідачем відзив з доданими до нього документами до матеріалів справи, а справа розглядається з його урахуванням.

У підготовчому засіданні 17.01.2018 суд відклав розгляд клопотання позивача про витребування доказів до наступного судового засідання, а також задовольнив клопотання позивача про надання додаткового часу для підготовки відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 17.01.2018 відкладено підготовче засідання до 20.02.2018, встановлено сторонам інші строки для подання відповідних заяв по суті, а саме: позивачу - п'ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами; відповідачу - п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами та зобов'язано відповідача надати суду: - належним чином завірені копії додатків до акта ГУ ДФС у Сумській області № 63/2202/21103448/23 від 14.04.2016 Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015; - письмові пояснення та відповідні докази щодо додатково повідомлених у підготовчому засіданні обставин спірних взаємовідносин сторін.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 17.01.2018 отримана позивачем 26.01.2018.

23.01.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив з доказами направлення її на адресу відповідача.

16.02.2018 до суду електронною поштою надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

20.02.2018 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень директора відповідача, до яких додано акт розслідування №1 від 20.12.2017, копії рахунків Шкриль Л.Г. на оплату юридичних послуг, наданих ТОВ «ТРІЗ НТЦ», та копію постанови Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/3736/15.

Також 20.02.2018 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Господарським судом Сумської області справи №920/75/18 за позовом Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) до Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни про визнання договору №б/н від 30.12.2013 недійсним.

У зв'язку з перебуванням судді Шморгуна В.В. у відпустці, судове засідання, призначене на 20.02.2018, не відбулось.

Ухвалою суду від 21.02.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 01.03.2018.

22.02.2018 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії акту ГУ ДФС у Сумській області №63/2202/21103448/23 від 14.04.2016 з додатками до нього.

У підготовчому засіданні 01.03.2018 суд розглянув клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі обґрунтовано тим, що ним до Господарського суду Сумської області подано позов про визнання недійсним договору про надання юридичних послуг №б/н від 30.12.2013, підписаного між Фізичною особою-підприємцем Шкриль Ларисою Григорівною та Товариством реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю). Ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.02.2018 відкрито провадження у справі №920/75/18 за цим позовом.

Відповідач вважає, що вирішення спору про визнання недійсним договору, на якому ґрунтуються позовні вимоги, безпосередньо впливає на факт існування предмету позову у даній справі. На думку відповідача, лише від висновку суду у іншій справі, що розглядається Господарським судом Сумської області, залежить встановлення факту існування господарського зобов'язання, на якому ґрунтуються позовні вимоги.

Представник позивача заперечила проти клопотання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як вбачається з позовної заяви, обставинами (фактами), якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є надання послуг за актами виконання робіт до договору про надання юридичних послуг від 30.12.2013 та здійснення оплати за цими актами.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірність правочину - договору про надання юридичних послуг від 30.12.2013 не є предметом розгляду та підставами у цій справі.

Таким чином, суд вважає, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом цього судового розгляду, а тому доходить висновку про відсутність об'єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, а отже і підстави для зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 01.03.2018 суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

За приписами ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 цієї статті).

Згідно з ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 цієї статті).

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши подані відповідачем письмові пояснення директора ОСОБА_5, суд дійшов висновку, що такі пояснення одночасно містять пояснення щодо додатково повідомлених у підготовчому засіданні 17.01.2018 обставин, які витребовувались судом, та пояснення щодо безпідставності позовних вимог, а саме щодо неможливості надання такого обсягу юридичних послуг у короткий час, завищення вартості таких послуг.

Стосовно наданих нових письмових пояснень щодо безпідставності позовних вимог суд зазначає наступне.

Як би не назвав відповідач подані документи: відзив, пояснення, додаткові пояснення, міркування, аргументи тощо, це по своїй правові природі (ч. 1, 2 ст. 161 ГПК України) є заявою по суті спору, а саме відзивом на позовну заяву (або запереченнями на відповідь на відзив, як це регламентується ст. 167 ГПК України).

Таким чином, суд розцінив подані нові письмові пояснення директора у частині безпідставності позовних вимог як додатково поданий відзив.

У підготовчому засіданні 01.03.2018 представник відповідача стосовно поданого клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень директора відповідача з доданими до них документами пояснила, що відповідач надає копію постанови Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/3736/15, у якій представником відповідача зазначено Шкриль Л.Г., як єдиний доказ, наявний у нього, щодо надання юридичних послуг відповідачу.

На питання суду, чи здійснення представництва ФОП Шкриль Л.Г. у Сумському окружному адміністративному суді відбувалось за договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013, представник відповідача відповіла, що вона не знає, за яким саме договором відбувалось таке представництво, та повідомила про відсутність у відповідача будь-яких інших документів, що підтверджують надання юридичних послуг ФОП Шкриль Л.Г.

Позивач повідомила, що вона не пам'ятає, за яким саме договором відбувалось це представництво, проте у спірних актах виконання робіт відсутні такі юридичні послуги як представництво у суді, а тому вона вважає, що вказана постанова Сумського окружного адміністративного суду не має відношення до предмету спору.

Оскільки вказана постанова Сумського окружного адміністративного суду не стосується надання юридичних послуг за спірним договором та актами виконання робіт, що визнається обома сторонами, суд дійшов висновку, що цей доказ не стосується предмету доказування.

Щодо подання копій рахунків Шкриль Л.Г. на оплату юридичних послуг, наданих ТОВ «ТРІЗ НТЦ», представник відповідача пояснила, що вони надані на підтвердження відповідних обставин, викладених у поясненнях відповідача, які за змістом ст. 161 Господарського процесуального кодексу України є відзивом (додатковим відзивом)

При цьому, відповідачем не обґрунтовано поважності причин неможливості подання їх раніше.

З огляду на приписи ст. 76, 80 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні 01.03.2018 суд відмовив відповідачу у прийнятті до розгляду постанови Сумського окружного адміністративного суду у справі №818/3736/15 та копій рахунків від 24.07.2015, від 15.07.2015, від 20.08.2015 та повернув їх відповідачу під розписку.

З цих же причин, відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється без урахування відповідних нових пояснень у частині безпідставності позовних вимог.

Оскільки відповідачем не надано доказів направлення іншій стороні у порядку ст. 80, 165 Господарського процесуального кодексу України пояснень директора та відповідних доказів щодо додатково повідомлених обставин, які вимагались судом, суд долучив їх до матеріалів справи, але відклав вирішення питання щодо їх прийняття до розгляду.

Також відповідачу повернуто копію акту ГУ ДФС у Сумській області №63/2202/21103448/23 від 14.04.2016, оскільки судом витребовувались лише додатки до акту, сам акт вже міститься у матеріалах справи.

У підготовчому засіданні 01.03.2018 суд долучив до матеріалів справи відповідь на відзив, а справа розглядається з її урахуванням.

Крім того, у підготовчому засіданні 01.03.2018 представником відповідача подано клопотання про проведення врегулювання спору за участі судді.

Позивач заперечила проти врегулювання спору за участі судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 186 Господарського процесуального кодексу України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті.

Оскільки позивач не надала свою згоду на врегулювання спору за участю судді, суд у підготовчому засіданні 01.03.2018 відмовив у задоволенні поданого представником відповідача клопотання.

Щодо поданого клопотання про відкладення розгляду справи представник відповідача пояснила, що це клопотання стосувалось підготовчого засідання, призначеного на 20.02.2018, і на теперішній час не є актуальним.

У підготовчому засіданні 01.03.2018 суд відповідно до ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України зобов'язав позивача подати суду докази надання ним юридичних послуг відповідачу, оскільки останній посилається на невчинення позивачем таких дій.

У підготовчому засіданні 01.03.2018 суд залишив без розгляду клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 01.03.2018 клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та зобов'язано Головне управління Державної фіскальної служби у Сумській області надати належним чином завірені копії додатків до акту від 14.04.2016 №63/2202/21103448/23 про результати планової виїзної перевірки Товариства реалізації інженерних задач «Тріз» ЛТД, , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

У підготовчому засіданні 01.03.2018 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.03.2018.

16.03.2018 від відповідача суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій додатків до акту від 14.04.2016 №63/2202/21103448/23, доказів направлення позивачу пояснень директора відповідача та цього клопотання з доданими до нього документами.

20.03.2018 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив з доданими до них документами.

До початку судового засідання 20.03.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додатків до акту від 14.04.2016 №63/2202/21103448/23, договору про надання правової допомоги №1 від 31.10.2017, додатку №1 до договору від 31.10.2017, розрахунку наданих адвокатських послуг до договору №1 від 31.10.2017, копій юридичних консультацій за договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013 та доказів направлення цього клопотання з доданими до нього документами відповідачу.

Відповідно до розрахунку наданих адвокатських послуг до договору №1 від 31.10.2017 розмір таких послуг складає 40500,00 грн, тобто їх розмір є більшим, ніж заявлявся раніше.

У судовому засіданні 22.03.2018 суд долучив до матеріалів справи надані позивачем документи та залишив розгляд клопотання позивача щодо збільшення розміру судових витрат до ухвалення ним рішення по справі.

Також у судовому засіданні 22.03.2018 суд долучив до матеріалів справи надані відповідачем копії додатків до акту від 14.04.2016 №63/2202/21103448/23, докази направлення позивачу пояснень директора відповідача та клопотання з доданими до нього документами.

У зв'язку з наданням відповідачем доказів направлення позивачу пояснень директора відповідача у частині додатково заявлених у судовому засіданні 17.01.2018 обставин, у цьому засіданні суд прийняв письмові пояснення, акт службового розслідування №1 від 20.12.2017 з доданими до нього документами до розгляду.

У наданих запереченнях відповідач зазначає, що ним не отримано відповідь на відзив і з нею він лише ознайомився 19.03.2018 при ознайомленні з матеріалами справи, а тому не міг раніше надати свої заперечення.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.03.2018 пояснила, що у зв'язку з тим, що представники Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД знаходяться у м. Суми, вони не мали змоги ознайомитись з матеріалами справи у будь-який час, враховуючи значну відстань між містами Чернігів та Суми.

Позивач у судовому засіданні 22.03.2018 підтвердила те, що відповідь на відзив, направлена відповідачу на юридичну адресу - м. Чернігів, вул. Пушкіна, 34-В, повернулась на адресу позивача неврученою.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) (т. 1 а. с. 44-50) місцезнаходження Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю): 14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Пушкіна, будинок 34В.

Доказів зміни свого місцезнаходження відповідачем суду не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З доданих до відповіді на відзив фіскального чеку ПАТ «Укрпошта» від 18.01.2018 та опису вкладення у цінний лист від 18.01.2018 вбачається, що відповідь на відзив направлена 18.01.2018 на адресу відповідача - 14000, м. Чернігів, вул. Пушкіна, 34 В (штрихкодовий ідентифікатор 572).

Відповідачем на підтвердження неотримання ним відповіді на відзив до своїх заперечень додано роздруківку з веб-сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення зі шрихкодовим ідентифікатором 572, відповідно до якої 25.01.2018 відбулась невдала спроба вручення (не вручене під час доставки): інші причини. У подальшому, 05.02.2018 вказане поштове відправлення повернуто відправнику.

Оскільки відповідь на відзив направлялась відповідачу на юридичну адресу, зазначену у ЄДР, суд вважає, що позивачем виконано обов'язок щодо надіслання її відповідачу, а негативні наслідки неотримання поштової кореспонденції, направлену на юридичну адресу, покладається на адресата, тобто у цьому випадку на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 167 Господарського процесуального кодексу України заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасниками справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Як вже зазначалось, ухвалою суду від 17.01.2018 встановлено відповідачу п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень з доданими до них документами.

Враховуючи те, що відповідь на відзив невручена відповідачу, суд доходить висновку, що п'ятиденний строк для подання заперечень повинен відліковуватись з дати відмітки відділення поштового зв'язку про неможливість вручення відповіді на відзив - 25.01.2018.

Отже, останнім днем для подання своїх заперечень відповідачем є 30.01.2018.

Відповідач надав заперечення лише 20.03.2018, посилаючись на те, що представник зміг ознайомитись з матеріалами лише 19.03.2018.

При цьому, у судовому засіданні 01.03.2018 суд повідомив сторін про надходження від позивача відповіді на відзив та долучення її до матеріалів справи, про що зазначено у протоколі судового засідання від 01.03.2018.

Тобто, відповідач ще 01.03.2018 був обізнаний про надходження від позивача вказаної заяви по суті, проте правом на ознайомлення з матеріалами справи не скористався.

Лише 19.03.2018, тобто через 19 днів, від представника відповідача ОСОБА_6, яка відповідно до наданої довіреності проживає у м. Чернігові, надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, які були надані їй для ознайомлення у цей же день.

Посилання відповідача на неможливість ознайомлення з матеріалами справи раніше через значну відстань між містами Чернігів та Суми, у якому проживають представники відповідача, судом відхиляються, оскільки відстань між вказаними містами становить близько 300 км, тобто не є значною, представники відповідача, які брали участь у судовому засіданні 01.03.2018, не були позбавлені можливості ознайомитись з відповіддю на відзив у цей же день, а 19.03.2018 з матеріалами справи ознайомлювався представник, який проживає у м. Чернігові, що міг це зробити і раніше.

Враховуючи вищевикладене, суд не визнав поважними причини пропущення відповідачем строку для подання заперечень, а спір вирішується без їх врахування.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.03.2018 заявила клопотання про надання додаткового строку для подання додаткових доказів, які можливо з'являться у відповідача пізніше.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Оскільки відповідачем не зазначено, які саме докази він хоче подати, та поважних причин неможливості їх подання у встановлений строк, суд не вбачав підстав для встановлення додаткового строку для подання доказів, а тому відмовив у задоволенні клопотання відповідача.

У судовому засіданні суд оголосив перерву до 18.04.2018.

До початку судового засідання 18.04.2018 від позивача надійшла заява від 17.04.2018, відповідно до якої позивач просить суд при прийнятті рішення врахувати той факт, що повне найменування відповідача-Товариство реалізації інженерних задач "Тріз" ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю).

У судовому засіданні 18.04.2018 суд долучив вказану заяву до матеріалів справи.

До початку судового засідання 18.04.2018 від відповідача надійшла заява, у якій він просить прийняти додаткові докази щодо розміру судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

У судовому засіданні 18.04.2018 суд долучив вказану заяву до матеріалів справи.

Представником відповідача у судовому засіданні 18.04.2018 заявлено клопотання № 426 від 16.04.2018 про долучення до матеріалів справи: висновку комісійної судово-економічної експертизи № 768 від 16.04.2018, яким встановлено відсутність кредиторської заборгованості Товариства реалізації інженерних задач "Тріз"ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) перед Фізичною особою-підприємцем Шкриль Л.Г. у розмірі 1900000,00 грн за Договором про надання юридичних послуг № б/н від 30.12.2013; експрес накладну № 6847 від 16.04.2018; акт № 768 від 16.04.2018; платіжних доручень № 805 від 13.04.2018 та № 808 від 16.04.2018.

У зв'язку з наданням відповідних доказів на заперечення і доводи позивача стосовно того, що акт перевірки дотримання податкового законодавства підтверджує наявність заборгованості за Договором від 30.12.2013, які були висловлені у минулому засіданні, відсутність заперечень щодо долучення цих доказів з боку позивача, суд задовольнив клопотання представника відповідача, долучив дані матеріали до матеріалів справи та прийняв їх до розгляду.

Також у судовому засіданні 18.04.2018 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи: договору від 15.04.2014 про повну матеріальну відповідальність; договору від 08.05.2015 про повну матеріальну відповідальність; положення про комерційну таємницю та конфіденційну інформацію, затверджене 03.02.2011; наказ № 008 від 02.02.2011 по "Тріз" ЛТД; копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з сайту Міністерства юстиції України; копію витягу з журналу реєстрації договорів. Представником відповідача зазначено, що дані докази подано на противагу поданим позивачем доказам у попередньому судовому засіданні.

Оскільки надані матеріали є доводами і доказами на протилежні доводи позивача щодо надання ним юридичних послуг, які на підставі ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України вимагались судом та були надані вже після надання заяв по суті, та зважаючи, що за загальними принципами Господарсько процесуального кодексу України останнє слово і надання певних заперечень належить відповідачу, ненадання цих доказів порушить їх право, відповідно до ч. 5 ст. 161, ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе дозволити відповідачу надання цих доказів після встановленого ст. 80 Господарського процесуального кодексу України строку, а тому суд долучив їх до матеріалів справи та прийняв до розгляду.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що заперечення відповідача щодо невизначеності обсягу юридичних послуг позивачем та вартості таких послуг спростовуються документами, які містяться у матеріалах справи, оскільки в актах виконання робіт за Договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013, зазначено, що послуги, передбачені цими актами, надані замовнику у повному обсязі та належної якості.

Також позивач зазначає, що обидві сторони приступили до виконання умов Договору від 30.12.2013, що підтверджується підписами та печатками обох сторін у актах виконаних робіт.

Як зазначає позивач, жодних доказів, які підтверджують, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо оплати позивачу вартості отриманих послуг, відповідачем суду не надано.

Позивач заперечує проти доводів відповідача, що акт перевірки дотримання податкового законодавства може підтвердити лише правильність нарахування та сплати податків підприємством, оскільки вказаною перевіркою встановлено, що суму згідно з актами виконаних робіт за Договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013 було віднесено відповідачем до складу валових витрат, чим зменшено базу оподаткування з податку на прибуток відповідно до ст. 138 Податкового кодексу України, а отже, вважає, що відповідач визнав, що позивачем надавались юридичні послуги відповідно до Договору від 30.12.2013 та актів виконаних робіт до цього Договору.

Отже, позивач вважає, що факт надання позивачем передбачених Договором від 30.12.2013 послуг у розмірі 600000,00 грн є документально підтвердженим та не спростований відповідачем належними та допустимим доказами.

Крім того, посилаючись на ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, позивач вважає, що підстави для закриття провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору відсутні, оскільки заборгованість відповідача у розмірі 600000,00 грн, що є предметом цього спору, позивачу не сплачена.

Відповідач проти позову заперечує та у своєму відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог, закривши провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору. У поданому відзиві відповідач зазначає, що за даними бухгалтерського обліку станом на 10.01.2018 ФОП Шкриль Л.Г. має заборгованість перед Товариством реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД у розмірі 1382000,00 грн, а відповідач заборгованості перед позивачем за договором від 30.12.2013 немає. Відповідач вважає спірний договір від 30.12.2013 неукладеним, оскільки він не містить істотних умов, а саме обсягу та вартості юридичних послуг, а акти виконаних робіт такими, що не відповідають діючому законодавству.

Також відповідач зазначає, що у період з вересня 2015 року по лютий 2017 року Товариство реалізації інженерних задач "ТРІЗ" ЛТД відповідно до платіжних доручень перерахувало позивачу кошти на загальну суму 1674000,00 грн (частину з яких за платіжними дорученнями від 24.10.2016 №2392 на суму 300000,00 грн, від 21.12.2016 №3003 на суму 500000,00 грн, від 10.02.2017 №401 на суму 500000,00 грн позивач зарахував у рахунок оплати послуг за спірним договором від 30.12.2013). У вказаних платіжних дорученнях зазначено призначення платежу щодо оплати юридичних послуг за договором від 14.01.2014. Представник відповідача зазначила, що кошти у розмірі 1674000,00 грн фактично авансувались за договором від 31.12.2014, а у платіжних дорученнях помилково вказано призначення платежу. Договір від 14.01.2014 представник відповідача вважає неукладеним, а акти виконаних робіт по суті недійсними.

Відповідач вважає, що акт перевірки дотримання податкового законодавства може підтвердити лише правильність нарахування та сплати податків підприємством за певний період та на момент проведення перевірки, а будь-які дані, що можуть міститись у такому документі відображають лише стан бухгалтерського обліку на певний момент у часі, однак жодним чином не можуть підтверджувати факт виникнення чи припинення господарських зобов'язань сторін.

Щодо зазначення у спірних актах виконання робіт "сплачено" представник відповідача пояснила, що під цим формулюванням директор вважав, що послуги вже були сплачені, попередньо, але фактично платежів за спірним договором не проводилось. На думку представника відповідача, "сплачено" означає відсутність обов'язку щодо сплати будь-яких коштів.

У наданих поясненнях директора відповідача ОСОБА_5 зазначено, що він помилково підписав акти виконання робіт до Договору про надання юридичних послуг від 30.12.2013, а факт надання послуг за цими актами підтвердити не може, оскільки директором такі послуги не отримувались. Також у цих поясненнях директор зазначає, що акти виконання робіт №5 від 18.11.2014, №9 від 23.12.2014, №10 від 30.12.2014 він не міг фізично підписати, оскільки у цей час знаходився у відрядженні, на підтвердження чого надав відповідні документи.

Крім того, представник відповідача зазначила, що відповідачем помилково перераховано позивачу два рази кошти у розмірі 500000,00 грн на підставі платіжного доручення №3003 від 21.12.2016, проте відповідно до усної домовленості між сторонами кошти за одним платіжним дорученням у розмірі 500000,00 грн у цей же день повернуто позивачем відповідачу.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані представниками сторін докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом, 30.12.2013 між Товариством реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (далі - Замовник) та Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Шкриль Ларисою Григорівною (далі - Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг (далі - Договір від 30.12.2013) (т. 1 а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1 Договору від 30.12.2013 Виконавець бере на себе зобов'язання по наданню юридичних послуг Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані Виконавцем юридичні послуги на умовах Договору.

Пунктом 2.1 Договору від 30.12.2013 визначено, що Виконавець зобов'язується надати наступні юридичні послуги: представництво та захист інтересів Замовника у судах, господарських судах, адміністративних судах, органах державної влади, господарюючими суб'єктами; надання письмових та усних юридичних консультацій Замовнику; підготовка господарських договорів (контрактів) з підприємствами, установами та організаціями, надання правової оцінки їх проектам; інші юридичні послуги.

Згідно з п. 3.1 Договору від 30.12.2013 Замовник зобов'язується вчасно та у повному обсязі здійснювати розрахунки з Виконавцем, у тому числі відшкодовувати витрати, понесені Виконавцем при виконанні умов договору (транспортні витрати, грошові суми сплачені за Замовника тощо).

За надані послуги Замовник сплачує Виконавцю грошові кошти щомісячно згідно з Актом виконаних робіт (п. 4.1 Договору від 30.12.2013).

Розрахунки між Сторонами здійснюються у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, вказаного у главі 8 Договору. За домовленістю Сторін можливі інші форми розрахунку за надані Виконавцем Замовнику юридичні послуги (п. 4.2 Договору від 30.12.2013).

Пунктом 7.2 Договору від 30.12.2013 передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання і діє до його виконання.

Сторонами підписані акти виконання робіт до Договору від 30.12.2013 на загальну суму 1900000,00 грн, а саме: №1 від 05.10.2014 на суму 190000,00 грн, №2 від 17.10.2014 на суму 190000,00 грн, №3 від 24.10.2014 на суму 190000,00 грн, №4 від 07.11.2014 на суму 190000,00 грн, №5 від 18.11.2014 на суму 190000,00 грн, №6 від 28.11.2014 на суму 190000,00 грн, №7 від 04.12.2014 на суму 190000,00 грн, №8 від 12.12.2014 на суму 190000,00 грн, №9 від 23.12.2014 на суму 190000,00 грн, №10 від 30.12.2014 на суму 190000,00 грн (т. 1 а.с. 12-15, 60-65).

У всіх цих актах зазначено, що за виконані юридичні послуги Замовником сплачено 190000,00 грн.

Відповідно до вказаних актів позивачем надано відповідачу наступні послуги: надання консультацій щодо порядку повернення сум сплаченого судового збору у разі винесення рішення на користь підприємства у справах, у яких однією із сторін є державний орган; надання консультацій у сфері змін до податкового законодавства; надання консультацій по порядку визнання договорів недійсними; надання консультацій у сфері внесених змін до податкового законодавства на 2014 рік; надання консультацій з питань підготовки податкової звітності на 2014 рік; надання та підготовка скарг на дії працівників виконавчої служби; надання консультацій з питань стягнення заборгованості з контрагентів-нерезидентів; аналіз чинного законодавства та судової практики; формування доказової бази, підготовка та подання усіх необхідних процесуальних документів по стягненню заборгованості; виїзд для представлення інтересів у державних органах; підготовка трудових договорів; проектів договорів про повну матеріальну відповідальність, про захист комерційної таємниці та ін.; розробка проектів договорів купівлі-продажу з урахуванням змін, внесених до Податкового кодексу; надання консультацій по порядку проведення виконавчих дій з повернення майна за рішенням суду; надання консультацій з порядку реєстрації юридичної особи у державному реєстрі; проведення співбесід з працівниками товариства про дотримання техніки безпеки на виробництві; ведення переговорів з контрагентами з питань укладення договорів; дослідження юридичних аспектів здійснення зовнішньоекономічної діяльності; правовий аналіз господарських договорів; виїзні консультації; надання консультацій щодо порядку застосування штрафних санкцій за несвоєчасне повернення валютної виручки, надання судової практики по зазначеним питанням; надання консультацій щодо порядку припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності-юридичної особи, порядку закриття діяльності юридичної особи органами державної фіскальної служби; юридичне супроводження угод щодо придбання новітнього обладнання та впровадження його у виробничий процес; дослідження особливостей оподаткування придбання основних засобів виробництва; правовий аналіз господарських договорів; надання консультацій по банківському праву; надання консультацій щодо правомірності проведення перевірок контролюючими органами, порядку допуску працівників ДФС до перевірок; надання консультацій з приводу проведення перевірок працівниками міліції; надання консультацій на усні запити працівників підприємства; складання процесуальних документів; надання консультацій з питань порядку оскарження рішень митних органів, підготовка процесуальних документів, надання оглядових листів судової практики із зазначених питань.

На підтвердження надання відповідачу юридичних послуг позивачем надано копії письмових юридичних консультацій та проектів договорів (т. 3 а.с. 18-48).

Доказів направлення або вручення відповідачу цих документів суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.01.2014 між Товариством реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (далі - Замовник) та Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Шкриль Ларисою Григорівною (далі - Виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг (далі - Договір від 14.01.2014), відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов'язання по наданню юридичних послуг Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані Виконавцем юридичні послуги на умовах Договору (т. 1 а.с. 66).

За надані послуги Замовник сплачує Виконавцю грошові кошти щомісячно згідно з Актом виконаних робіт (п. 4.1 Договору від 14.01.2014).

Позивачем надано акти виконання робіт до Договору про надання юридичних послуг від 14.01.2014, які підписані позивачем та відповідачем (т. 1 а.с. 67-71).

Відповідач на підставі платіжних доручень №1931 від 02.09.2015 на суму 335000,00 грн, №1951 від 07.09.2015 на суму 335000,00 грн, №709 від 08.04.2016 на суму 4000,00 грн, №2392 від 24.10.2016 на суму 300000,00 грн, №3003 від 21.12.2016 на суму 500000,00 грн, №401 від 10.02.2017 на суму 500000,00 грн перерахував позивачу кошти у загальному розмірі 1974000,00 грн (т. 1 а.с. 38-40, 146-151).

У зазначених платіжних дорученнях вказано призначення платежу: «оплата за надання юридичних послуг згідно дог. б/н від 14.01.2014, без ПДВ».

Позивач самостійно зарахував кошти, сплачені платіжними дорученнями №2392 від 24.10.2016 на суму 300000,00 грн, №3003 від 21.12.2016 на суму 500000,00 грн, №401 від 10.02.2017 на суму 500000,00 грн, у рахунок оплати послуг за Договором від 30.12.2013 за актами виконання робіт №1 від 05.10.2014 на суму 190000,00 грн, №2 від 17.10.2014 на суму 190000,00 грн, №3 від 24.10.2014 на суму 190000,00 грн, №4 від 07.11.2014 на суму 190000,00 грн, №5 від 18.11.2014 на суму 190000,00 грн та частково за актом №6 від 28.11.2014 на суму 160000,00 грн, що підтверджується сторонами.

Кошти у розмірі 500000,00 грн на підставі платіжного доручення №3003 від 21.12.2016 було помилково перераховано позивачу два рази, проте відповідно до усної домовленості між сторонами кошти за одним платіжним дорученням у розмірі 500000,00 грн у цей же день повернуто позивачем відповідачу, що також підтверджується сторонами.

Як зазначає позивач, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором від 30.12.2013 становить 600000,00 грн, а саме за актами виконання робіт №7 від 04.12.2014 на суму 30000,00 грн, №8 від 12.12.2014 на суму 190000,00 грн, №9 від 23.12.2014 на суму 190000,00 грн, №10 від 30.12.2014 на суму 190000,00 грн.

14.04.2016 за результатами документальної планової виїзної перевірки Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області складено акт №63/2202/21103448/23 (т. 1 а.с. 94-143).

У додатку №2 до довідки про загальну інформацію щодо Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю), яка є додатком №1 до акту перевірки 63/2202/21103448/23, за 2014 рік (рядок №7) зазначено контрагентом відповідача Шкриль Л.Г., якою надано юридичні послуги на суму 2570 тис. грн., тобто зазначену суму, з якої 1900000,00 грн за актами виконання робіт до Договору від 30.12.2013, відповідачем віднесено до валових витрат, які підлягають врахуванню при оподаткуванні (т. 2 а.с. 150).

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 22.03.2017 про сплату заборгованості у розмірі 1192000,00 грн (т. 1 а.с. 16-18).

Відповідач у наданій відповіді на претензію просив надати копії документів щодо наданих послуг (т. 1 а.с. 19).

Листом від 04.05.2017 позивач направив відповідачу копії актів виконання робіт та просив перерахувати заборгованість у розмірі 1192000,00 грн (т. 1 а.с. 21-22).

Відповідачем на адресу позивача направлено вимогу №1247 від 20.11.2017, у якій він просить повернути кошти, які помилково сплачені за неіснуючим договором від 14.01.2014, перераховані на підставі платіжних доручень №1931 від 02.09.2015 на суму 335000,00 грн, №1951 від 07.09.2015 на суму 335000,00 грн, №709 від 08.04.2016 на суму 4000,00 грн, №3003 від 21.12.2016 на суму 500000,00 грн, №401 від 10.02.2017 на суму 500000,00 грн (т. 1 а.с. 156-157).

Позивачем зазначені кошти відповідачу повернуті не були.

20.12.2017 за результатами службового розслідування Товариством реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) складено акт №1, у якому зазначено, що комісія дійшла висновку про те, що акти №1 від 05.10.2014, №2 від 17.10.2014, №3 від 24.10.2014, №4 від 07.11.2014, №5 від 18.11.2014, №6 від 28.11.2014, №7 від 04.12.2014, №8 від 12.12.2014, №9 від 23.12.2014, №10 від 30.12.2014 не можуть бути оплачені, оскільки вартість наданих послуг, їх кількість та об'єм безпосередньо у актах не встановлено, у свою чергу, умовами договору від 30.12.2013 ціна/вартість взагалі не визначена (т. 2 а.с. 54-55).

16.04.2018 комісією експертів Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса складено висновок комісійної судової економічної експертизи №768 у справі №927/986/17, за результатами якої зроблено висновок, що за даними бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) перед Фізичною особою-підприємцем Шкриль Ларисою Григорівною на суму 1900000,00 грн за договором про надання юридичних послуг б/н від 30.12.2013 станом на 11.04.2018 документально не підтверджується (т. 3 а.с. 94-102).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, заявлена позивачем сума до стягнення у розмірі 600000,00 грн становить заборгованість відповідача за Договором від 30.12.2013, а саме за актами виконання робіт №7 від 04.12.2014 на суму 30000,00 грн, №8 від 12.12.2014 на суму 190000,00 грн, №9 від 23.12.2014 на суму 190000,00 грн, №10 від 30.12.2014 на суму 190000,00 грн (у розрізі самостійного зарахування позивачем 1300000,00 грн, які надійшли за іншим призначенням, щодо попередніх актів виконаних робіт за Договором від 30.12.2013).

За приписами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів визначено у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (далі -Положення).

Відповідно до п. 2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм (п. 2. 7 Положення).

Пунктами 2.15, 2.16 Положення визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про зобов'язання та її розкриття у фінансовій звітності підприємства визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затверджене наказом Міністерства фінансів України №20 від 31.01.2000 (далі - Положення (стандарт).

Відповідно до п. 2 Положення (стандарт) норми цього Положення (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності).

Згідно з п. 5 Положення 11 зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Враховуючи вказані правові норми, суд дійшов висновку, що спірні акти виконання робіт не відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством до первинних документів, а отже не можуть підтверджувати здійснення господарської операції між сторонами чи наявність зобов'язання за договором.

Крім того, у актах виконання робіт до Договору від 30.12.2013 не визначено вартість виконаних послуг і при цьому зазначено, що "за виконані юридичні послуги замовником сплачено 190000,00 грн.".

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що вказані акти виконання робіт не підлягають пред'явленню до оплати і не можуть бути підставою для стягнення будь-яких грошових сум з відповідача, оскільки у них відсутнє посилання на наявність заборгованості за виконані роботи.

Оцінюючи докази надання позивачем юридичних послуг, суд зазначає наступне.

У якості доказів надання юридичних послуг відповідачу позивачем надано суду копії письмових юридичних консультацій щодо: особливостей реєстрації юридичної особи у Латвії станом на 01.12.2014; особливостей трансфертного ціноутворення станом на 10.11.2014; правомірності проведення перевірок контролюючими органами та відповідно порядку допуску працівників податкового органу до перевірок; оподаткування дивідендів фізичних осіб резидентів України, отриманих за межами України станом на 20.12.2014; щодо оподаткування податком на додану вартість послуг, місце постачання яких знаходиться за межами території України, у взаємовідносинах з ПП «ДІНРЕММОНТАЖ» Російська Федерація; порядку визнання договорів недійсними; особливостей придбання основних засобів виробництва «ТРІЗ» ЛТД, копію листа до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення коштів, копії проектів договору про повну матеріальну відповідальність та договору про збереження комерційної таємниці та конфіденційної інформації.

Доказів отримання або направлення йому вказаних документів позивачем суду не надано, а тому неможливо встановити, чи дійсно вказані консультації та проекти договорів були надані відповідачу.

Також, при оцінці наданих доказів, суд доходить висновку, що об'єм цих послуг не відповідає об'єму послуг, зазначених у актах виконання робіт, а інших доказів, що підтверджують надання інших послуг позивачем суду не надано.

При цьому, надана копія листа до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення коштів стосується виключно фізичної особи ОСОБА_5, а не Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД.

Таким чином, суд доходить висновку, що надані позивачем документи не є належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують факт надання відповідачу вказаних юридичних консультацій та проектів договорів.

Крім того, як вбачається з актів виконання робіт №1-10 до Договору від 30.12.2013 позивачем надано відповідачу, зокрема, такі послуги: ведення переговорів з контрагентами, юридичного супроводження угод щодо придбання новітнього обладнання та впровадження його у виробничий процес надання консультацій на усні запити працівників підприємства, проведення співбесід з працівниками товариства про дотримання техніки безпеки на виробництв.

Позивачем не надано жодних доказів щодо ведення переговорів з контрагентами, юридичного супроводження угод щодо придбання новітнього обладнання та впровадження його у виробничий процес надання консультацій на усні запити працівників підприємства, проведення співбесід з працівниками товариства про дотримання техніки безпеки на виробництві, що може підтверджуватися, зокрема, поясненнями осіб, які брали участь у таких консультаціях та переговорах, та журналом інструктажу з техніки безпеки, і які могли бути зазначені та реально надані суду.

Позивачем не надано жодних доказів щодо ведення переговорів з контрагентами, юридичного супроводження угод щодо придбання новітнього обладнання та впровадження його у виробничий процес, надання консультацій на усні запити працівників підприємства, проведення співбесід з працівниками товариства про дотримання техніки безпеки на виробництві, що може підтверджуватися, зокрема, поясненнями осіб, які брали участь у таких консультаціях та переговорах, і які могли бути зазначені та реально надані суду.

Отже, суд доходить висновку про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження надання ним юридичних послуг відповідачу, які вказані у актах виконання робіт до Договору від 30.12.2013.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

У зв'язку з тим, що відповідач заперечував проти обставини надання позивачем юридичних послуг, суд у підготовчому засіданні 01.03.2018 відповідно до ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України зобов'язав позивача надати суду докази вчинення таких дій, тобто надання послуг.

Оскільки суд дійшов висновку про ненадання позивачем належних, достовірних та достатніх доказів надання відповідачу юридичних послуг, суд визнає встановленою обставиною, що позивачем такі послуги Товариству реалізації інженерних задача «ТРІЗ» ЛТД не надавались.

Позивач зазначає, що перевіркою дотримання податкового законодавства встановлено, що суму згідно з актами виконаних робіт за Договором про надання юридичних послуг від 30.12.2013 було віднесено відповідачем до складу валових витрат, чим зменшено базу оподаткування з податку на прибуток відповідно до ст. 138 Податкового кодексу України, а отже, вважає, що відповідач визнав, що позивачем надавались юридичні послуги відповідно до Договору від 30.12.2013 та актів виконаних робіт до цього Договору.

Вказані доводи позивача судом відхиляються, оскільки віднесення цієї суми до валових витрат відображено відповідачем у податковому обліку, перевіркою дотримання податкового законодавства не перевірялось фактичне надання позивачем відповідачу юридичних послуг на суму 2570 тис. грн, з яких 1900000,00 грн за актами виконання робіт До договору від 30.12.2013, а отже складений за результатами перевірки акт перевірки №63/2202/21103448/23 від 14.04.2016 з додатками не може підтвердити факт надання позивачем юридичних послуг на суму 2570 тис. грн та визнання такого факту відповідачем.

Крім того, відповідно до висновку комісійної судової економічної експертизи №768 у справі №927/986/17 від 16.04.2018, складеного комісією експертів Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, за даними бухгалтерського обліку кредиторська заборгованість Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) перед Фізичною особою-підприємцем Шкриль Ларисою Григорівною на суму 1900000,00 грн за договором про надання юридичних послуг б/н від 30.12.2013 станом на 11.04.2018 документально не підтверджується.

Разом з тим, судом відхиляються доводи відповідача про неукладеність Договору від 30.12.2013, оскільки він не містить істотних умов, а саме обсягу та вартості юридичних послуг, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У п. 2.1 Договору від 30.12.2013 сторонами погоджено перелік юридичних послуг, які позивач зобов'язався надати відповідачу, а п. 4.1 цього Договору визначено, що за надані послуги Замовник сплачує Виконавцю грошові кошти щомісячно згідно з Актом виконаних робіт.

Тобто сторони у договорі погодили, які саме послуги надаються відповідачу, а виходячи з положень п. 4. 1 Договору від 30.12.2013, обсяг наданих послуг і їх вартість визначається у акті виконаних робіт, за яким відповідач сплачує кошти позивачу.

Відсутність конкретної ціни у договорі і посилання у ньому щодо остаточного визначення ціни на інші документи: додатки, специфікації, накладні, акти виконаних робіт тощо, є загально усталеною практикою ділового обороту і не свідчить про відсутність такої істотної умови як ціна договору.

Отже, сторони у Договорі від 30.12.2013 погодили істотні умови обсягу та вартості юридичних послуг, а тому цей договір не може вважатись неукладеним.

Також судом відхиляються доводи директора відповідача ОСОБА_5 про те, що спірні акти виконання робіт №9 від 23.12.2014, №10 від 30.12.2014 він не міг фізично підписати, оскільки у цей час знаходився у відрядженні, оскільки представниками відповідача визнавався факт підписання цих актів директором відповідача та не заявлялось про підробку підпису директора на цих актах, а підписувати їх він міг і пізніше.

У своєму відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, закривши провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У даній справі предметом спору є заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 600000,00 грн.

Оскільки відповідачем не надано доказів сплати вказаної заборгованості, предмет спору не припинив своє існування, а отже підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у суду відсутні.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ч. 1, 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення позивача і відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати позивача стягненню з відповідача не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, за проведення у справі судової економічної експертизи відповідачем сплачено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса 13728,00 грн відповідно до платіжних доручень №805 від 13.04.2018 та №808 від 16.04.2018.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Враховуючи те, що відповідачем документально підтверджено витрати на оплату судової економічної експертизи у розмірі 13728,00 грн, а у позові відмовлено, господарський суд вважає, що витрати відповідача у зазначеному розмірі підлягають стягненню з позивача.

Стосовно витрат відповідача на професійну правничу допомогу ним подано заяву, у якій він просить прийняти додаткові докази щодо розміру судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни (ідент. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 40030) на користь Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) (, вул. Пушкіна, 34-В, м. Чернігів, 14000) 13728,00 грн витрат за проведення експертизи.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 27.04.2018.

Суддя В.В. Шморгун