РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018Справа № 910/23435/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» (02121, м.Київ, ВУЛИЦЯ СВІТЛА, будинок 3)
до За участю проПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 1Д) Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж - Бета» (02140, м. Київ, ВУЛИЦЯ ПЕТРА ГРИГОРЕНКА, будинок 43) поновлення залишку коштів на рахунку
Представники:

від Позивача: Новіков Я.А. (представник за довіреністю);

від Відповідача: Лопатнікова А.В. (представник за довіреністю);

від Третьої особи: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі також - «Відповідач») про поновлення залишку коштів на рахунку.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 15.06.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» звернулося до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» із Заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua складають Договір банківського обслуговування, на підставі якого Позивачу було відкрито поточний рахунок №8384 в національній валюті України. Як зазначає Позивач, 17.11.2016 року змінено директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», 22.11.2016 року документи про зміну директора були подані до відділення Банку. 02.12.2016 року колишнім директором Позивача на підставі платіжного доручення №471 здійснено незаконне перерахування грошових коштів у розмірі 82 000 грн. 00 коп. Товариству з обмеженою відповідальністю «Престиж - Бета», про що одразу було повідомлено Відповідача, однак він не заблокував дану операцію та не повернув грошові кошти. Таким чином, Позивач просить Суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» поновити залишок коштів на рахунку Позивача №8384, відкритого у філії «Київсіті» відділення «Бортничі» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 82 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія "Комфорт-Сервіс" до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про поновлення залишку коштів на рахунку залишено без руху.

12.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційна компанія "Комфорт-Сервіс" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.01.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/23435/17, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.02.2018 року.

12.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Престиж - Бета».

12.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

13.02.2018 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, надано Позивачу строк до 5 днів з дня отримання відзиву для надання відповіді на відзив, надано Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача про відкладення підготовчого судового засідання, відкласти підготовче судове засідання на 28.02.2018 року.

15.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

26.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

28.02.2018 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача, залучено до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, на стороні Позивача - ТОВ "Престиж Бета", зобов'язано Позивача направити копію позовної заяви з додатками на адресу Третьої особи, докази чого надати суду, надано Третій особі строк до 5 днів з дня отримання позовної заяви з додатками для надання письмових пояснень по суті позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 16.03.2018 року.

16.03.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.03.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.03.2018 року в судове засідання не з'явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.03.2018 року.

22.03.2018 року судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. у відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.03.2018 року призначено розгляд справи по суті на 17.04.2018 року.

В судовому засіданні 17 квітня 2018 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник Третьої особи в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання були повідомлений належним чином, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 04.04.2018 року уповноваженій особі підприємства Третьої особи ухвали суду від 23.03.2018 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Третя особа про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Приймаючи до уваги, що Третя особа була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представника Третьої особи не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 17 квітня 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, підписано вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

15.06.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» звернулося до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» із Заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua складають Договір банківського обслуговування, на підставі якого Позивачу було відкрито поточний рахунок №8384 в національній валюті України. (а.с.87-88)

02.12.2016 року з рахунку №8384 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», відкритого у філії «Київсіті» ПАТ КБ «Приватбанк», здійснено перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж - Бета» №2527, відкритий у ПАТ «Сбербанк», у розмірі 82 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №471 від 02.12.2016 року із зазначенням призначення платежу: «сантехнічні матеріали згідно дог. №232 від 28.11.16»

02.12.2016 року Позивач звернувся до Відповідача листом №02/12 з вимогою повернути помилково перераховані кошти за платіжним дорученням №471 від 02.12.2016 р.(а.с.11), у відповідь на який Банк листом №20.1.0.0.0/7-20161202/4319 від 06.12.2016 року повідомив, що не має змоги виконати вимогу, оскільки рахунок №2527 належить іншому Банку. (а.с.12)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що 17.11.2016 року змінено директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», 22.11.2016 року документи про зміну директора були подані до відділення Банку. 02.12.2016 року колишнім директором Позивача на підставі платіжного доручення №471 здійснено незаконне перерахування грошових коштів у розмірі 82 000 грн. 00 коп. Товариству з обмеженою відповідальністю «Престиж - Бета», про що одразу було повідомлено Відповідача, однак він не заблокував дану операцію та не повернув грошові кошти. Таким чином, Позивач просить Суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» поновити залишок коштів на рахунку Позивача №8384, відкритого у філії «Київсіті» відділення «Бортничі» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 82 000 грн. 00 коп.

07.04.2017 року Позивач направив на адресу Відповідача вимогу про поновлення залишку на рахунку №8384 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», відкритого у філії «Київсіті» ПАТ КБ «Приватбанк», внаслідок безпідставного списання коштів 02.12.2016 року в розмірі 82000 грн. 00 коп., що підтверджується копією опису вкладення у цінний лист від 07.04.2017 р. та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 18.04.2017 р. (а.с. 13-15)

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначає, що 22.11.2016 року Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» для актуалізації даних щодо директора та надав пакет документів, який було направлено для перевірки, на першому етапі перевірено картку із зразками підписів й відбитка печатки, картка була тікетована, тобто їй присвоєно унікальний номер в сховище сканкопій 179345. На другому етапі не здійснено перевірку документів, так як протоколу загальних зборів засновників та наказу про призначення директора тощо не було надано, на останньому етапі здійснюється перевірка ідентифікації фізичної особи з правом підпису, проте встановлено, що відсутній факт прописки на території України ОСОБА_4, наявна відмітка про зняття з реєстрації 27.09.2006 р., а тому Банк не мав змоги внести зміни про директора Позивача до комплексів Банку й на час здійснення перерахування коштів директором значилась ОСОБА_5

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору банківського обслуговування б/н від 15.06.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Нормами ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно з положеннями 1071 Цивільного кодексу України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Як встановлено у ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» звернулося до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» із Заявою про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua складають Договір банківського обслуговування, на підставі якого Позивачу було відкрито поточний рахунок №8384 в національній валюті України. (а.с.87-88)

02.12.2016 року з рахунку №8384 Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», відкритого у філії «Київсіті» ПАТ КБ «Приватбанк», здійснено перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж - Бета» №2527, відкритий у ПАТ «Сбербанк», у розмірі 82 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №471 від 02.12.2016 року із зазначенням призначення платежу: «сантехнічні матеріали згідно дог. №232 від 28.11.16»

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що 17.11.2016 року змінено директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», 22.11.2016 року документи про зміну директора були подані до відділення Банку. 02.12.2016 року колишнім директором Позивача ОСОБА_5 на підставі платіжного доручення №471 здійснено незаконне перерахування грошових коштів у розмірі 82 000 грн. 00 коп. Товариству з обмеженою відповідальністю «Престиж - Бета», про що одразу було повідомлено Відповідача.

Судом встановлено, що 17.11.2016 року були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», оформлені протоколом №2, та вирішено звільнити ОСОБА_5 з посади директора з 17.11.2016 року за власним бажанням, призначено ОСОБА_4 на посаду директора з 18.11.2016 р. (а.с.47)

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» №11-к від 18.11.2016 року «Про призначення директора ТОВ «ЖЕК «Комфорт-Сервіс» ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків директора з 18.11.2016 р. (а.с.48)

22.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» звернулось до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» для зміни даних щодо директора, про що не заперечував Відповідач, а тому дана обставина відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню, як така, що визнається учасниками справи.

Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затверджена постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003 року, регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні (далі - банки):

поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам, іноземним представництвам, нерезидентам-інвесторам, ініціативній групі з проведення всеукраїнського референдуму (далі - клієнти);

рахунків умовного зберігання (ескроу) у національній та іноземних валютах суб'єктам господарювання, фізичним особам-резидентам та нерезидентам-інвесторам (далі - клієнти).

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що Банкам забороняється відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки. Банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати та верифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та нормативно-правовим актом Національного банку з питань фінансового моніторингу. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації та верифікації банком.

Згідно з п.2.3 Інструкції банк під час ідентифікації та верифікації клієнта встановлює ідентифікаційні дані про цього клієнта, передбачені статтею 9 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".Банк зобов'язаний з метою здійснення ідентифікації суб'єкта господарювання під час укладення договору банківського вкладу, договору банківського рахунку або договору рахунку умовного зберігання (ескроу) з суб'єктом господарювання отримувати відомості, що містяться про нього в Єдиному державному реєстрі (у тому числі установчі документи юридичних осіб), у вигляді безоплатного доступу через портал електронних сервісів. Банк отримує установчі документи юридичної особи шляхом їх пошуку за кодом доступу, наданого/введеного представником юридичної особи. Банк зберігає отримані з Єдиного державного реєстру відомості про суб'єкта господарювання в порядку, визначеному внутрішніми положеннями банку. Суб'єкт господарювання зобов'язаний повідомляти банк про внесення змін до відомостей про нього, які містяться в Єдиному державному реєстрі (у тому числі до установчих документів юридичних осіб), у порядку, визначеному договором банківського рахунку.

Якщо в процесі обслуговування рахунку власник рахунку надає право розпорядження рахунком новому представникові, то банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати нового представника в порядку, установленому цією главою. (п.2.7 Інструкції)

Банк має право витребувати від клієнта інші документи та відомості, крім визначених цією Інструкцією, з метою ідентифікації та верифікації його особи, змісту діяльності та фінансового стану. (п.2.9 Інструкції)

В матеріалах справи наявна картка із зразками підписів ОСОБА_4 та відбитка печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс». (а.с.89-90), яка була перевірена Банком 23.11.2017 року та присвоєно унікальний номер в сховище сканкопій 179345. (а.с.91)

Однак, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження надання Позивачем Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» №2 від 17.11.2016 року при призначення ОСОБА_4 на посаду директора з 18.11.2016 р., наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» №11-к від 18.11.2016 року «Про призначення директора ТОВ «ЖЕК «Комфорт-Сервіс», які наявні в матеріалах справи, з метою здійснення ідентифікації та верифікації вказаної особи відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003 року.

Крім того, Суд зазначає, що необхідність повідомлення Банку про внесення змін до відомостей про суб'єкта господарювання, які містяться в Єдиному державному реєстрі (у тому числі до установчих документів юридичних осіб), покладено саме на таку особу, тобто на Позивача у даній справі, який повинен був пересвідчитись у внесенні відповідних змін Банком. Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо ненадання відмови Банком у здійсненні зміни керівника Клієнта, а тому він був впевнений у проведенні таких змін, оскільки, по-перше, надання відмови не передбачено жодним нормативно - правовим актом, по-друге, обов'язок повідомлення та надання всіх документів, в тому числі й додаткових, крім визначених Інструкцією, з метою ідентифікації та верифікації його особи, змісту діяльності та фінансового стану, покладено саме на Позивача.

В той же час, Суд звертає увагу, що 30.11.2016 року були проведені загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс», оформлені протоколом №30/11, та вирішено звільнити ОСОБА_4 з посади директора з 30.11.2016 року за власним бажанням, призначено ОСОБА_6 на посаду директора з 01.12.2016 р. (а.с.49-50)

Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» №14-к від 01.12.2016 року «Про призначення директора ТОВ «ЖЕК «Комфорт-Сервіс» ОСОБА_6 приступила до виконання обов'язків директора з 01.12.2016 р. (а.с.51)

Однак, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження надання Позивачем Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» документів про призначення на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» з 01.12.2016 р. ОСОБА_6 з метою здійснення ідентифікації та верифікації вказаної особи відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України №492 від 12.11.2003 року.

Суд зауважує, що на момент перерахування грошових коштів у розмірі 82 000 грн. 00 коп. (02.12.2016 року) директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» вже була призначена саме ОСОБА_6, а тому факт проведення Відповідачем ідентифікації та верифікації попереднього директора ОСОБА_4 жодним чином не впливає на суть правовідносин Сторін у даному випадку.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка, зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом, за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. ( ст. 1068 Цивільного кодексу України)

За приписами статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з ч.1 ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Пунктом 8.4 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі. Банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов'язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день ( дата валютування ), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки. (ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ може бути відкликаний тільки в повній сумі. Документ на відкликання може бути як паперовим, так і електронним. Він складається ініціатором у довільній формі та засвідчується ним у встановленому порядку. Ініціатор до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування їх на рахунок отримувача або видачі в готівковій формі обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Документ на відкликання коштів ініціатор подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Банк отримувача в день одержання вказівки повертає кошти за реквізитами, зазначеними в ній, якщо на час надходження такої вказівки вони не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів ініціатором. Порядок відкликання розрахункових документів у платіжній системі визначається правилами відповідної платіжної системи.

Проте, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження відкликання Позивачем розрахункового документу в порядку, визначеному Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» до настання дати валютування, оскільки лист №02/12 від 02.12.2016 р. про повернення помилково перерахованих коштів було надіслано після зарахування вказаних коштів на рахунок отримувача, що унеможливлює їх повернення.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.

Таким чином, Суд зазначає, що Банк не є власником або набувачем перерахованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» грошових коштів у розмірі 82 000 грн. 00 коп. та не має права ними розпоряджатись, а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку Позивача, його обов'язок полягає, зокрема, у зарахуванні відповідних сум на підставі поданих платіжних документів на рахунки одержувачів, за невиконання якого банк несе відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про поновлення залишку коштів на рахунку є необґрунтованими.

Що стосується обраного Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» способу захисту порушеного права, Суд зазначає.

Як встановлено у ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Що ж стосується порушеного права, то таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Аналіз наведених вище норм дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до Суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання вимог якої є обов'язковим для України, визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 цієї ж Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи на пред'явлення в суді такої вимоги на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Отже, обрання позивачем певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Суд зазначає, що Позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» заявлено вимогу саме про зобов'язання Відповідача поновити залишок коштів на рахунку Позивача №8384, відкритого у філії «Київсіті» відділення «Бортничі» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 82 000 грн. 00 коп. Проте, обраний Позивачем спосіб захисту порушеного права не призводить до захисту прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських відносин, оскільки задоволення заявлених у даній справі позовних вимог не призведе до відновлення прав позивача, а рішенням суду має вирішуватись саме питання про захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин. Також заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення його порушеного права та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі також - «Відповідач») про зобов'язання поновити залишок коштів на рахунку Позивача №8384, відкритого у філії «Київсіті» відділення «Бортничі» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в розмірі 82 000 грн. 00 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Комфорт-Сервіс» до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про поновлення залишку коштів на рахунку - відмовити повністю.

2. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 квітня 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин