КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" квітня 2018 р. Справа№ 910/14296/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: Самборський В.М.;

третьої особи-1: не з'явився;

третьої особи-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім-Компані"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.11.2017

у справі №910/14296/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім-Компані"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Приватбанк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача 1) Національний банк України

2) Міністерство фінансів України

про зобов'язання передати оригінали документів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрім-Компані" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали кредитних договорів від 12.02.2014 №4Ф14122И, від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворе".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі п.10 укладеного між сторонами договору поруки №4Ф14122И/П від 20.10.2016 та ст. 556 Цивільного кодексу України відповідач, як кредитор, повинен передати позивачу, як поручителю, документи, які підтверджують обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворе" (боржника). Оскільки відповідач ухиляється від вчинення вказаних дій, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- позивачем не доведено, що борг ним сплачено у повному обсязі;

- позивачем не надано доказів використання ЕЦП під час укладення договору поруки з відповідачем;

- часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором, а тому у поручителя не виникає право на пред'явлення зворотної вимоги до боржника і сплачені поручителем кошти не є коштами, які можуть бути стягнуті на підставі вимог ст. 556 Цивільного кодексу України;

- відповідно до п.5.6 договору поруки, укладеного між сторонами, кредитор надсилає боржнику та/або поручителю вимогу про погашення заборгованості, а останні протягом 5 днів з моменту отримання мають сплатити суму боргу. Договір укладено в той же день, що і перераховано грошові кошти, про що свідчить відбиток календарного штампу на платіжному дорученні та дата договору. Тобто, вимоги відповідача у даній справі відсутні;

- ані умовами укладеного між сторонами договору, ані чинним законодавством не передбачено обов'язок відповідача передати оригінали кредитного договору;

- банк не має права передавати оригінали документів, а зобов'язаний зберігати їх у себе протягом 5 років після закінчення договору або погашення кредиту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Національний банк України (далі - третя особа-1) та Міністерство фінансів України (далі - третя особа-2) (том справи - 1, аркуші справи - 36-38).

Третя особа-1 проти позову заперечувала, зазначаючи наступне:

- вимога позивача про надання оригіналів документів не відповідає дійсній домовленості сторін, викладеній у договорі поруки, оскільки умовами вказаного договору (п.10) передбачено обов'язок відповідача передати не оригінали, а копії документів, які підтверджують обов'язок боржника за кредитними договорами;

- в ст. 556 Цивільного кодексу України не передбачено передачу поручителю, який виконав зобов'язання за боржника, виключно оригіналів документів;

- позивач у позові чітко не вказує на підтвердження якого саме обов'язку ТОВ «Фаворе» відповідач має передати документи позивачу, тому виконання вимоги у формулюванні, що міститься в прохальній частині позовної вимоги, буде ускладнене у зв'язку з відсутністю чіткості та зрозумілості у їх формулюванні;

- часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором, а тому у поручителя не виникає право на пред'явлення зворотної вимоги до боржника і сплачені поручителем кошти не є коштами, які можуть бути стягнуті на підставі вимог ст. 556 Цивільного кодексу України;

- позивач не підтвердив, що сплачена ним за боржника сума коштів відповідає повній сумі заборгованості за кредитними договорами;

- позивачем не підтверджено, що зобов'язання боржника за кредитними договорами, вказаними у п.1 Договору поруки, обмежуються виключно погашенням кредиту та сплатою відсотків за користування кредитом.

Третя особа-2 пояснень по суті спору не надала, явку свого представника у судові засідання не забезпечила, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом за наявними у ній матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/14296/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. При цьому суд у своєму рішенні зазначав наступне:

- обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача;

- законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч.3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч.3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним;

- ані умовами договору поруки ані чинним законодавством України не передбачено обов'язку кредитора передати поручителю саме оригінали документів, що підтверджують обов'язок боржника;

- позивачем належними засобами доказування не доведено суду порушення з боку відповідача законних та охоронюваних інтересів позивача.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/14296/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- місцевим господарським судом було порушено Конституцію України, ст. ст. 1, 84 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 512, 566 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»;

- отримання від позивача грошових коштів не заперечувалося відповідачем. Вказані кошти не були ним повернуті, як помилково сплачені;

- жодних доказів щодо заборгованості (акту звірки, довідки про заборгованість, вимоги до позивача про сплату боргу, тощо) суд не витребував;

- право вимоги (кредитора) позивача не може бути реалізоване ним, оскільки для цього позивачу потрібні як належним чином завірені копії документів, що підтверджують право вимоги (передача яких передбачена в п.10 договору поруки), так і оригінали цих документів, які засвідчують обов'язок боржника по сплаті боргу, та документи, якими забезпечувалися відповідні кредитні договори.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018 для розгляду апеляційної скарги позивача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий судді - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та роз'яснено відповідачу і третім особам подати відзиви на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Однак від відповідачів та третіх осіб відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 апеляційну скаргу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.04.2018.

В судовому засіданні 05.04.2018 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/14296/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

В судовому засіданні 05.04.2018 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представники третіх осіб в судове засідання 05.04.2018 не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 розгляд справи було відкладено на 19.04.2018.

В судовому засіданні 19.04.2018 представник відповідача підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представники позивача та третіх осіб у судове засідання 19.04.2018 не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб в судові засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників позивача та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 19.04.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, надані у попередньому судовому засіданні, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

20.10.2016 між позивачем, як поручителем, та відповідачем, як кредитором, було укладено договір поруки №4Ф14122И/П (далі - Договір поруки) (том справи - 1, аркуш справи - 10).

За умовами Договору поруки (п.п.1-10) предметом останнього є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворе" (далі - боржник) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором від 12.02.2014 №4Ф14122И (далі - Кредитний договір-1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-1;

- кредитним договором від 19.02.2014 №4Ф14078Д (далі - Кредитний договір-2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-2;

- кредитним договором від 25.02.2014 №4Ф14079Д (далі - Кредитний договір-3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-3 (далі - кредитний договір 1, 2, 3 - кредитний договір/кредитні договори).

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитором на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору. У випадку невиконання боржником обов'язку п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього Договору. У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п.6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору. До поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання. У випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором впродовж 5-ти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п.5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим Договором. Кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5-ти робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

В п.п.11, 17 Договору поруки передбачено, що останній набуває чинності з дати його укладання, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання. Порука припиняється після закінчення строку у три роки від дати укладання цього договору. Цей Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 05.01.2016, укладеної сторонами.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що він виконав свої зобов'язання за Договором поруки та погасив заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворе», як боржника, за Кредитним договором у загальній сумі 321 234 159,53 грн., у зв'язку з чим відповідач згідно з умовами Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинен передати позивачу оригінали Кредитних договорів, укладених між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворе».

Оскільки відповідач не передав вищевказані документи позивачу, останній звернувся за захистом своїх прав до суду та просив зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали кредитних договорів від 12.02.2014 №4Ф14122И, від 19.02.2014 №4Ф14078Д, від 25.02.2014 №4Ф14079Д, які підтверджують зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворе".

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

В ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати оригінали кредитних договорів, укладених між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворе", обґрунтовані тим, що відповідний обов'язок відповідача випливає з п.10 укладеного між сторонами Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України.

З цього приводу судом було з'ясовано, що відповідно до ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Тобто, укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й щодо обов'язку надання відповідачем, як кредитором, документів позивачу, як поручителю, у випадку виконання останнім обов'язку третьої особи, як боржника, за Кредитним договором, які підтверджують вказаний обов'язок боржника.

В ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень ст. ст. 512, 556 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідачем не заперечується факт укладення з позивачем Договору поруки, отримання від позивача коштів в загальній сумі 321 234 159,53 грн. згідно з платіжними дорученнями №2149 від 20.10.2016, №2150 від 20.10.2016 та №2151 від 20.10.2016 (том справи - 1, аркуші справи - 11-13), зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків. Докази, які б свідчили про повернення вищевказаних коштів як помилково перерахованих, відсутні.

За умовами п.10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів Банку з моменту виконання обов'язку належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Тобто, в даному випадку умовами укладеного між сторонами Договору поруки чітко встановлено обов'язок відповідача надати не оригінали, а саме копії документів, що підтверджують обов'язок третьої особи, як боржника.

Посилання на законодавчу норму, яка б передбачала обов'язок кредитора передати поручителю саме оригінали документів за кредитними правовідносинами в позові, додаткових поясненнях та в апеляційній скарзі відсутні.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї;

Чинним законодавством не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч.3 ст. 553 та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначаючи у позові про необхідність зобов'язання відповідача надати оригінали кредитних договорів та всіх інших документів, яким забезпечувались ці кредитні договори, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача з вимогою про надання цих документів, а відповідач залишив відповідну вимогу без задоволення чи без належного реагування.

Докази на підтвердження того, що виконання позивачем відповідно до Договору поруки зобов'язання третьої особи перед відповідачем за Кредитними договорами у сумі 321 234 159,53 грн. не визнається чи оспорюється Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворе", як боржником, та докази відповідного звернення з цього приводу позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворе" в матеріалах справи відсутні.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що укладеним між сторонами Договором поруки передбачено у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю саме належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, а не їх оригінали. Позивачем не наведено жодного акту чинного законодавства України, з якого б безпосередньо виникав обов'язок відповідача виконати дії, про зобов'язання вчинення яких просить позивач, а також не доведено існування будь-яких інших підстав виникнення у відповідача обов'язку передати позивачу оригінали відповідних документів (аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №910/14022/17, від 22.02.2018 у справі №910/14107/17, від 27.02.2018 у справі №910/14109/17, від 01.03.2018 у справі №910/14023/17, від 21.03.2018 у справі №910/15963/17, від 04.04.2018 у справі №910/14024/17).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення учасників судового провадження свідчать про необґрунтованість доводів позивача, у зв'язку з чим позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрім-Компані" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/14296/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі №910/14296/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14296/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова

Повний текст постанови суду складено 23.04.2018