ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.05.2018                      Справа № 905/469/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., розглянув у спрощеному позовному провадженні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 47833 грн. 53 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи -,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» звернулося до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 47833 грн. 53 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» було завантажено вугілля марки Г-газовий у вагони № 65807901, в кількості 68600 кг. та № 68700103 в кількості 69500 кг. та передано вантаж для перевезення Залізниці, яка згідно з накладною № 51797496 прийняла його у позивача та зобов’язалась доставити вантаж на станцію Світлодарське одержувачу ПАТ «Центренерго». Після прибуття на станцію Чаплине Придніпровської залізниці органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу та встановлена нестача вугілля у вагоні №65807901 масою 13178 кг., та в вагоні № 68700103, масою 5060 кг., що відображено в комерційних актах №454201/120 та №454201/121 від 09.09.2017р.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме – це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.03.2018р. позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

04.04.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на відсутність доказів – документів на підтвердження оплати вантажу за спірним перевезенням.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

04.09.2017р. за залізничною накладною №51797496 ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (відправник) зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці відвантажило на адресу ПАО «Центренерго» (одержувач) у вагонах № 6580790, № 68700103 вугілля марки Г-газовий, у вологому стані. Виходячи зі змісту накладної №51797496, маса вантажу у вагоні №65807901 становить 68600 кг., у вагоні № 68700103 – 69500 кг. Згідно пункту 7 залізничної накладної: вантаж маркований вапном однією полосою вздовж вагону.

Під час прибуття вагону на станцію Чаплине Придніпровської залізниці на підставі ст.24, 52 Статуту залізниць України 09.09.2017р. згідно акту загальної форм и №304 від 08.09.2017р була проведена перевірка та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах №65807901 та № 68700103 тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Під час перевірки на 150-тонних електронних вагах вантажоотримувача, повірених 08.09.2017р., виявилось, що у вагоні №65807901 фактична маса брутто вагону склала 74350кг., вага тари 20300кг., маса вантажу нетто 54050кг., що менше проти даних залізничної накладної на 14550 кг.

Під час комерційного огляду вагону було встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, люки та двері зачинені, витікання вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 40-50 см. Вантаж не марковано. По ходу потяга, над 1-2-3-4-5-6-7 люками виїмка довжиною 10м., на ширину вагону, глибиною 0,3 м.

Факт нестачі вантажу у вагоні № 65807901 підтверджується комерційним актом №454201/120 від 09.09.2017р., який підписаний належними особами, зокрема: начальником вантажного району.

Крім того. під час перевірки на 150-тонних електронних вагах вантажоотримувача, повірених 08.09.2017р., виявилось, що у вагоні № 68700103 фактична маса брутто вагону склала 84450кг., вага тари 21400кг., маса вантажу нетто 63050кг., що менше проти даних залізничної накладної на 6450 кг.

Під час комерційного огляду вагону було встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, люки та двері зачинені, витікання вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 20-30 см. Вантаж не марковано. По ходу потяга, над 3-4 люками справа виїмка довжиною 2,5 м., шириною 2,5м., глибиною 0,3 м; над 5-6-7 люками виїмка довжиною 3,5 м., на ширину вагона, глибиною 0,4 м.

Факт нестачі вантажу у вагоні № 68700103 підтверджується комерційним актом №454201/121 від 09.09.2017р., який підписаний належними особами, зокрема: начальником вантажного району.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачами в порядку норм ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У відповідності до ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

За змістом статті 130 Статуту залізниць України, пред'явленню залізниці позову, який випливає із цього Статуту, може передувати пред'явлення до неї претензії. Право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу мають одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову. Накладна, вантажна, багажна і вантажобагажна квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч.ч.1, 2 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За змістом п.2.7 роз'яснення №04-5/601 від 29.05.2002р. президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Згідно даних залізничної накладної №51797496 у вагон № 65807901 та № 68700103 було завантажене вугілля кам’яне у вологому стані.

За даними комерційного акту №454201/120 від 09.09.2017р. недостача у вагоні №65807901 складає 14550 кг.

За даними комерційного акту №454201/121 від 09.09.2017р. недостача у вагоні №68700103 складає 6450 кг.

В матеріалах справи наявна довідка б/н б/д про вартість відвантаженої ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ВП «Вуглегірська ТЕС» ПАТ «Центренерго» (станція Світлодарське Донецької залізниці) партії вугілля за накладною №51797496 у вагонах 65807901, № 68700103 за 1 тону становить 2622,74 грн. з ПДВ (а.с.12).

Дослідивши розрахунок позовних вимог в частині стягнення збитків за спірною відправкою суд встановив, що вартість недостачі вантажу у вагоні №65807901 складає 34562,47 грн. ,виходячи з наступного розрахунку:

68600 кг * 2% = 1372 кг; 14550 кг - 1372 кг = 13178 кг;

13,178т * 2622,74 грн. = 34562,47 грн. де:

68600 кг. - маса нетто у вагоні №65807901,

14550 кг. - розмір недостачі за комерційним актом.

1372 кг. - норма природної втрати,

2622,74 грн. - вартість 1 т. з ПДВ вугілля.

Вартість недостачі вантажу у вагоні №68700103 складає 13271,06 грн. ,виходячи з наступного розрахунку:

69500 кг * 2% = 1390 кг; 6450 кг - 1390 кг = 5060 кг;

5,06т * 2622,74 грн. = 13271,06 де:

69500 кг. - маса нетто у вагоні №60028701,

6450 кг. - розмір недостачі за комерційним актом.

1390 кг. - норма природної втрати,

2622,74 грн. - вартість 1 т. з ПДВ вугілля.

З огляду на наведене та з урахуванням змісту комерційного акту, суд дійшов висновку, що саме відповідач своїх зобов'язань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача, отже позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості нестачі вугілля у розмірі 47833 грн. 53 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247-252, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 47833 грн. 53 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85003, Донецька область, м.Добропілля, вул.. Київська, 1, ) вартість нестачі вугілля у розмірі 47833 (сорок сім тисяч вісімсот тридцять три) грн. 53 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, буд.22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85003, Донецька область, м.Добропілля, вул.. Київська, 1, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Повний текст рішення складено та підписано 02 травня 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов