РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року Справа №906/1049/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І. Ю. , суддя Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

За участю представників сторін:

апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (довіреність від 06.03.2018 року)

відповідача - Іванчук Валерій Михайлович (довіреність №143 від 12.03.2018 року)

прокуратури в Рівненській області - Прищепа Олена Миколаївна (службове посвідчення №049104 від 22.01.2018 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника прокурора Житомирської області та ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 (оголошену суддею Терлецькою-Байдюк Н.Я. о 11:25 год. в м. Житомир, повний текст ухвали складено 12.01.2018 року)

Позивач: Фізична особа-підприємець Бабчук Сергій Олексійович

Відповідач: Приватне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4"

про стягнення 93 331,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 року у справі №906/1049/17 спільну заяву ФОП Бабчука Сергія Олексійовича та ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" про затвердження мирової угоди від 11.01.2018 року задоволено, затверджено мирову угоду у редакції наданій сторонами, провадження у справі №906/1049/17 закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що мирова угода стосується лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову і при цьому не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, а тому підлягає затвердженню.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, заступник прокурора Житомирської області звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в осбі держави в інтересах Житомирської міської ради, в якій просить ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 року у справі №906/1049/17 скасувати, справу №906/1049/17 направити для продовження розгляду до господарського суду Житомирської області.

Стягнути з відповідача на користь прокуратури Житомирської області судові витрати за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заступник прокурора вказує на те, що затвердження мирової угоди, відповідно до умов якої підлягають передачі у власність об'єкти нерухомості, без правовстановлюючих документів як на самі об'єкти так і на земельні ділянки, фактично позбавило Житомирську міську раду можливості здійснювати розпорядження землею, яка під ним знаходиться. Більш того, набуття права власності на нерухоме майно за позивачем у такий спосіб створює загрозу державним інтересам, оскільки може стати підставою для подальшого виділення позивачу земельної ділянки у власність або користування у поза конкурентний спосіб.

Також прокурор зазначає, що будь-які протиправні дії щодо земельних ділянок, у тому числі, незаконне одержання права користування, розпорядження ними поза межами визначених законом повноважень є порушенням інтересів українського народу та держави безпосередньо, проте Житомирська міська рада жодних дій щодо оскарження протиправного судового рішення не вчинила, чим допустила бездіяльність, а інтереси держави залишаються незахищеними.

За таких обставин, прокурор звернувся з апеляційною скаргою в інтересах Житомирської міської ради, яка не була стороною у справі №906/1049/17, однак рішення у якій безпосередньо впливає на права Житомирської міської ради.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 року у справі №906/1049/17 скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що мирова угода між позивачем та відповідачем укладена щодо гідроспоруд на АДРЕСА_1., та між житловим будинком АДРЕСА_2, укладенням між позивачем та відповідачем договору про надання послуг де фігурує вище зазначена гідроспоруда та подальшою мировою угодою фактично вчинено спробу заволодіння належним ОСОБА_1 нерухомим майном, яке їй належить на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу майна від 13.03.2015 року.

Пунктом 3 розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації від 30.08.2017 року "Про поновлення договорів оренди водних об'єктів у комплексі із земельними ділянками, надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду" фізичній особі ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду для рибогосподарських потреб, експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами площею 1,5 га на території м Житомира та 0,5 га на території Оліївської сільської ради Житомсирського району.

Апелянт вважає, що вище наведеним спростовується висновок суду першої інстанції, що мирова угода стосується лише прав і обов'язків позивача та відповідача у справі №906/1049/17 щодо предмету позову і при цьому не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02 березня 2018 року поновлено прокуратурі Житомирської області строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 року у справі №906/1049/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 року у справі №906/1049/17, призначено справу №906/1049/17 до розгляду на 19 березня 2018 р., а також зоюов'язано прокуратуру Житомирської області надати апеляційному господарському суду документальне обґрунтування порушень інтересів держави, а також докази того, що земельна ділянка та нерухоме майно, що є предметом мирової угоди належать Житомирській міській раді, в інтересах якої прокуратурою подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02 березня 2018 р. у справі №906/1049/17, поновлено ОСОБА_6 строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 року у справі №906/1049/17, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6, об'єднано апеляційну скаргу ОСОБА_6 в одне апеляційне провадження з раніше прийнятою апеляційною скаргою прокуратури Житомирської області у справі №906/1049/17, призначено апеляційні скарги до розгляду на 19 березня 2018 р.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Миханюк М.В. з 12.03.2018 р. по 23.03.2018 р. (згідно табелю обліку робочого часу Рівненського апеляційного господарського суду) судове засідання у справі №906/1049/17 призначене на 19 березня 2018 р. не відбулось.

16.03.2018 року, на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 року, прокуратурою Житомирської області надано суду документальне обгрунтування порушень інтересів держави, а також докази того, що земельна ділянка та нерухоме майно, що є предметом мирової угоди належить територіальній громаді м. Житомира, зокрема надано копію рішення Житомирської міської ради №92 від 09.02.2016 року "Про розгляд звернення КП "Парк культури та відпочинку ім. Ю.Гагаріна" Житомирської міської ради, №454 від 30.11.2016 року "Про затвердження генерального плану міста Житомира", фрагмент графічних матеріалів генерального плану м. Житомира.

16.03.2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області, в якому ОСОБА_1 просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Житомирської області закрити.

19.03.2018 року від відповідача надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких відповідач просить апеляційні скарги, залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 року відкладено розгляд справи №906/1049/18 на 16.04.2018 року.

16.04.2018 року від відповідача надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги прокурора Житомирської області.

16.04.2018 року від прокуратури Житомирської області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому прокуратура просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, також прокуратурою Житомирської області надано відповідь на відзиви ОСОБА_1 та ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4".

В судове засідання 16.04.2018 року з'явились прокурор, представник ОСОБА_1 та представник ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4".

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиви на апеляційні скарги не надав. Сторони у справі №906/1049/17 були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Прокурор в судовому засіданні 16.04.2018 року підтримав доводи апеляційної скарги прокуратури Житомирської області та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, а тому просить ухвалу господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 скасувати направити справу №906/1049/17 для продовження розгляду до господарського суду Житомирської області.

Також прокурор просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.04.2018 року заперечив проти доводів апеляційних скарг прокуратури Житомирської області та ОСОБА_1, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими. Просить суд ухвалу господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні 16.04.2018 року підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, а тому просить ухвалу господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 скасувати.

Також, представник ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокуратури Житомирської області.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши пояснення прокурора та представника ОСОБА_1, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокуратури Житомирської області слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити та скасувати ухвалу господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 про затвердження мирової угоди враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 27.11.2017 року Фізична особа-підприємець Бабчук Сергій Олексійович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" про стягнення 93 331,35грн. за неналежне виконання договорів №1 та №2 про надання послуг (виконання робіт) від 20.07.2016 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 липня 2016 року між ФОП Бабчуком Сергій Олексійович (Виконавець) та ПП "ВЖРЕП №4" (Замовник) був укладений Договір №1 про надання послуг (виконання робіт), предметом якого є виконання робіт та послуг по капітальному ремонту гідроспоруди на АДРЕСА_1.

Згідно п.2.3 Договору загальна вартість послуг (робіт) за домовленістю між сторонами становить 50 285 грн.00 коп.

Згідно п.2.2 Договору Замовник зобов'язаний перерахувати суму зазначену в актах про виконані роботи (послуги) протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання такого акту.

Роботи по капітальному ремонту гідроспоруди були виконані 18 жовтня 2016 року, про що свідчить Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за 18 жовтня 2016 року, тобто повний розрахунок відповідач мав здійснити не пізніше 25 жовтня 2016 року.

Проте, станом на 26 жовтня 2017 року ПП "ВЖРЕП №4" свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт за Договором №1 не здійснило.

Згідно п.4.4 Договору за недотримання строків оплати та суми , зазначених в п. 2.2, 2.3 Договору Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,01% від суми боргу за кожний календарний день прострочення.

Таким чином, станом на 26 жовтня 2017 року загальна сума заборгованості ПП "ВЖРЕП №4" перед ФОП Бабчуком С.О. за Договором №1 становить 52 117 грн. 30 коп., в тому числі 50 285,00 грн. - основний борг, 1 832,30 грн. - пеня за прострочення розрахунку на протязі 365 кал. днів період з 26 жовтня 2016 року по 26 жовтня 2017 року.

Крім того, 20 липня 2016 року між ФОП Бабчуком С.О. (Виконавець) та ПП "ВЖРЕП №4" (Замовник) був укладений Договір №2 про надання послуг (виконання робіт), предметом якого є виконання робіт та послуг по капітальному ремонту гідроспоруди на АДРЕСА_2.

Згідно п.2.3 Договору загальна вартість послуг (робіт) за домовленістю між сторонами становить 39 765 грн.00 коп.

Відповідно до п.2.2 Договору Замовник зобов'язаний перерахувати суму зазначену в актах про виконані роботи (послуги) протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання такого акту.

Роботи по капітальному ремонту гідроспоруди були виконані 18 жовтня 2016 року, про що свідчить Акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за 18 жовтня 2016 року.

Проте, станом на 26 жовтня 2017 року ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт за Договором №2 також не здійснило.

Згідно п.4.4 Договору за недотримання строків оплати та суми , зазначених в п.2.2, 2.3 Договору Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі 0,01 % від суми боргу за кожний календарний день прострочення.

Таким чином, станом на 26 жовтня 2017 року загальна сума заборгованості ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" по Договору №2 перед ФОП Бабчук С.О. становить 41 214 грн. 05 коп., в тому числі: 39 765,00 грн. - основний борг, 1 449,05 грн., - пеня за прострочення розрахунку на протязі 365 кал. днів за період з 26 жовтня 2016 року по 26 жовтня 2017 року.

За таких обставин відповідач повинен сплатити позивачу загальну заборгованість за двома вищевказаними договорами у розмірі 93 331 грн. (35 коп. = 52 117,30 + 41 214,05).

11.01.2018 року до господарського суду Житомирської області від ФОП Бабчука Сергія Олексійовича та ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" надійшла заява про затвердження мирової угоди у справі №906/1049/17.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 року у справі №906/1049/17 спільну заяву ФОП Бабчука Сергія Олексійовича та ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" про затвердження мирової угоди задоволено, затверджено мирову угоду у редакції, наданій сторонами, згідно якої сторони мирової угоди домовились про таке:

"Дана угода укладена у справі №906/1049/17 між позивачем - фізичною особою-підприємцем Бабчуком Сергієм Олексійовичем, який діє особисто, та відповідачем - Приватне підприємство "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" в особі представника юриста ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" Іванчука Валерія Михайловича, який діє на підставі довіреності №4 від 02 січня 2018 року. Справа №906/1049/17 про стягнення боргу у розмірі 93 331 грн. 35 коп. є предметом розгляду у господарському суду Житомирської області.

Відповідно до умов цієї угоди сторони домовились про наступне.

Відповідач - ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" з метою відшкодування боргу в розмірі 93331грн. 35коп. передає у власність позивача - ФОП Бабчука Сергія Олексійовича у відповідності до умов пункту 4.5 Договору №1 про надання послуг (виконання робіт) від 20 липня 2016 року гідроспоруду на АДРЕСА_2, та у відповідності до умов пункту 4.5 Договору №2 про надання послуг (виконання робіт) від 20 липня 2016 року гідроспоруду на АДРЕСА_1.

Позивач зобов'язується з моменту підписання цієї мирової угоди та у випадку її належного виконання не пред'являти жодних претензій до відповідача з приводу заборгованості, що виникла згідно Договору №1 про надання послуг (виконання робіт) від 20 липня 2016 року та Договору №2 про надання послуг (виконання робіт) від 20 липня 2016 року, погашення якої є предметом цієї мирової угоди, в тому числі претензій щодо відшкодування суми судових витрат по справі №906/1049/17.

Сторони з даною мировою угодою ознайомлені, заперечень не мають.

Наслідки закриття провадження у справі нам роз'яснені та зрозумілі.

Ця мирова угода укладена на двох сторінках, в трьох однакових примірниках, що мають однакову юридичну силу.".

Відповідно до ст 254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов'язки учасника справи.

Розглянувши апеляційну скаргу прокуратури Житомирської області та додані до неї докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статтею 24 Закону України "Про прокуратуру" передбачено право прокурора на подання позовної заяви (заяви) в порядку господарського судочинства, внесення апеляційної чи касаційної скарги на судові рішення господарських судів, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заяви про перегляд судового рішення Верховним Судом України.

Обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Таким чином, підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересу держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, Заступник прокурора Житомирської області обґрунтував наявність порушень інтересів держави, а також зазначив підставою для звернення до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою є те, що Житомирською міською радою не вчинено жодних дій щодо оскарження протиправного судового рішення.

16.03.2018 року, на виконання вимог ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 року, прокуратурою Житомирської області надано суду документальне обгрунтування порушень інтересів держави, а також докази того, що земельна ділянка та нерухоме майно, що є предметом мирової угоди належить територіальній громаді м. Житомира, зокрема надано копію рішення Житомирської міської ради №92 від 09.02.2016 року "Про розгляд звернення КП "Парк культури та відпочинку ім. Ю.Гагаріна" Житомирської міської ради, №454 від 30.11.2016 року "Про затвердження генерального плану міста Житомира", фрагмент графічних матеріалів генерального плану м. Житомира.

З рішення Житомирської міської ради №454 від 30.11.2016 року вбачається, що міською радою вирішено затвердити Генеральний план міста Житомира, розроблений державним підприємством Науково-дослідним інститутом проектування міст "Діпромісто" ім. Ю.М.Білоконя міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України.

Визнано таким, що втратив чинність генеральний план міста Житомира затвердженим рішенням міської ради від 26.12.2001 року № 266.

Відповідно до рішення Житомирської міської ради від №92 від 09.02.2016 року надано дозвіл Комунальному підприємству на розроблення проекту землеустрою КП "Парк культури та відпочинку ім. Ю.Гагаріна" Житомирської міської ради за адресою м. Житомир між пров. Прудним та вул. Щорса.

Однак, відповідно до умов мирової угоди затвердженої ухвалою господарського суду Житомирської області від 18.01.2018 року у справі №906/1049/17, вбачається, що відповідач передає у власність позивача гідроспоруду на АДРЕСА_1 та гідроспоруду на АДРЕСА_2.

З вище викладеного вбачається, що гідросопруди, зазначені в мировій угоді за адресою вказаною в рішенні Житомирської міської ради від №92 від 09.02.2016 року м. Житомир між пров. Прудним та вул. Щорса не знаходяться.

Інших доказів того, що земельна ділянка та нерухоме майно, що є предметом мирової угоди належить територіальній громаді м. Житомира прокуратурою Житомирської області не надано.

Окрім того, відповідно до листа Житомирської міської ради №21/2126 від 15.03.2018 року за підписом заступника міського голови, міська рада не має у власності гідроспоруд на АДРЕСА_1, що жодні майнові права чи інтереси територіальної громади м. Житомира у зв'язку із укладенням мирової угоди між ФОП Бабчуком С.О. та ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" не порушено (а.с.148).

Враховуючи, що прокуратурою Житомирської області не надано доказів, які б свідчили про порушення інтересів держави в особі Житомирської міської ради, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокуратури відсутні.

Як вбачається з умов мирової угоди від 18.01.2018 року затвердженої оскаржуваною ухвалою, відповідач - ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4", з метою відшкодування боргу в розмірі 93 331грн. 35коп. передає у власність позивача - ФОП Бабчука Сергія Олексійовича у відповідності до умов пункту 4.5 Договору №1 про надання послуг (виконання робіт) від 20 липня 2016 року гідроспоруду на АДРЕСА_1 біля житлового будинку АДРЕСА_2, та у відповідності до умов пункту 4.5 Договору №2 про надання послуг (виконання робіт) від 20 липня 2016 року гідроспоруду на АДРЕСА_2.

Затверджуючи мирову угоду, укладену між позивачем та відповідачем, місцевий господарський суд в ухвалі від 11.01.2018 року зазначив, що подана на затвердження суду мирова угода стосується лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову, підписана уповноваженими особами і не порушує чиїх-небуть прав та охоронюваних законом інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за договорами про надання послуг (виконання робіт) №.1, №2.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.192 ГПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Отже, мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямованим на урегулювання спору шляхом взаємних поступок, внаслідок чого можна врегулювати спір повністю або частково.

Якщо умови угоди містять зобов'язання щодо розпорядження майном, господарський суд повинен перевірити повноваження сторони щодо розпорядження цим майном.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали про затвердження мирової угоди від 11.01.2018 року, не перевірено чи є відповідач власником нерухомого майна, що є предметом мирової угоди, і чи не зачіпає вона прав і обов'язків інших осіб.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що за змістом мирової угоди у власність позивача передаються гідроспоруди, які є об'єктами нерухомого майна, право власності на які підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 п. 2 ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності: користування, право забудови земельної ділянки; право власності на об'єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до ст.375 ЦК України лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав оформленого відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Однак, при затвердженні мирової угоди, судом першої інстанції не перевірено, чи є відповідач - ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" власником або користувачем земельної ділянки під гідроспорудами та чи підтверджуються права на земельну ділянку відповідними документами, передбаченими статтею 126 Земельного кодексу України.

В матеріалах справи відсутні, будь-які докази, які б підтверджували наявність зареєстрованого права власності на спірні об'єкти нерухомості за ПП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4".

Із долученого до апеляційної скарги ОСОБА_1 договору купівлі-продажу майна від 13.03.2015 року вбачається, що гр. ОСОБА_8 передано у власність ОСОБА_1 комплекс будівель та споруд НОМЕР_1 загальною площею 12 кв.м., який знаходиться за адресою Житомирська область, Житомирський район, Оліївська сільська рада.

Відповідно до п. 1.2. договору, основні характеристики об'єкта знаходяться в технічному паспорті від 03.10.2014 року.

Комплекс будівель та споруд складається з гідротехнічної споруди - літ. "А", гідротехнічної споруди - літ. "Б", будки для зберігання інвентаря та охорони гідроспоруд - літ."В", зимника-маточника - літ. "Б1" об'ємом 10 000м3.

Згідно п. 1.3. договору, поняття об'єкт в цьому договорі охоплює також будь-які інженерні та інші комунікації, санітарно-технічні системи та іншу інфраструктуру, що забезпечує можливість використання об'єкта за призначенням.

Право власності продавця на об'єкт підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 05.02.2015 року за реєстром №282, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №20 (п. 1.6 договору).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34897463 від 13.03.2015 року власником комплексу будівель і споруд НОМЕР_1 адреса: Житомирська область, Житомирський район, Оліївська сільська рада, складається з: гідротехнічної споруди - літ. "А", гідротехнічної споруди - літ. "Б", будки для зберігання інвентаря та охорони гідроспоруд - літ."В", зимника-маточника - літ. "Б1" об'ємом 10 000м3, є ОСОБА_10.

Відповідно до п. 3 розпорядження Житомирської обласної державної адміністрації №339 від 30.08.2017 року "Про поновлення договорів оренди водних об'єктів у комплексі із земельними ділянками, надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду" та додатку до нього, вбачається що фізичній особі ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду для рибогосподарських потреб, експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами площею 1,5 га на території м Житомира та 0,5 га на території Оліївської сільської ради Житомирського району.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, затверджуючи ухвалою від 18.01.2018 року мирову угоду, укладену між позивачем та відповідачем, згідно якої ПП "ВЖРЕП" №4 передає у власність ФОП Бобчука С.О. гідроспоруду на АДРЕСА_1 біля житлового будинку вулиця АДРЕСА_2, та гідроспоруду на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, вирішив питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_10, яка не брала участі у справі №906/1049/17.

Окрім того, ухвала господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 про затвердження мирової угоди винесена з неправильним застосуванням та порушення норм п. 1 ч. 5 ст. 192 ГПК України, оскільки предметом позову у справі 906/1049/17 є стягнення грошових коштів у розмірі 93 331,35 грн. і, відповідно, мирова угода може стосуватися лише грошових коштів у межах суми заявлених позовних вимог.

А тому, враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що умови мирової угоди суперечать закону та порушують права та охоронювані інтереси інших осіб, у зв'язку з чим ухвала господарського суду Житомирської області від 18.01.2018 року у справі №906/1049/17 підлягає скасуванню.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 про те, що апелянтом ОСОБА_1 не надано достатніх доказів, про місцезнаходження належного їй комплексу будівель та споруд саме у АДРЕСА_2, де розташовані дві гідроспоруди про які зазначено в ухвалі про затвердження мирової угоди, свідчить про відсутність порушених прав ОСОБА_1, є необгрунтованими та спростовані апеляційною скаргою та доданими до неї доказами.

Згідно ч. 10 ст. 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ч.3 статті 271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про закриття провадження у справі, справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17- скасуванню з передачею справи №906/1049/17 для продовження розгляду до господарського суду Житомирської області.

Керуючись ст. ст. ч. 4 ст. 192, ст. 254, ч. 10 ст. 255, ст.ст. 270, 273, 275, 280 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на ухвалу господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Житомирської області від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 - задоволити.

3. Ухвалу господарського суду Житомирської області, від 11.01.2018 р. у справі №906/1049/17 про затвердження мирової угоди - скасувати.

4. Справу №906/1049/17 направити для продовження розгляду до господарського суду Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "23" квітня 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Миханюк М.В.