ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа №920/958/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Тіхова О.С., за довіреністю від 06.07.2017,

відповідача - Міненко С.А., ордер СМ №0401 від 16.04.2018, посвідчення адвоката №2985 від 21.06.2017,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс-Україна» (вх.№383С/1-41 від 27.02.2018) на рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2018 (суддя Заєць С.В., повний текст рішення складено 02.02.2018) по справі №920/958/17,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс-Україна», м. Одеса,

до Фізичної особи-підприємця Семенець Альони Іванівни, с. Веселе, Путивльський район, Сумська обл.,

про стягнення 86996,25 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Сумської області із позовом про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 86996,25 грн., в тому числі: 66316,73 грн. основного боргу, 7564,49 грн. пені, 12210,67 грн. штрафу, 888,00 грн. 3% річних за договором поставки №11997-СУ/16 від 03.06.2016р.

Рішенням господарського суду Сумської області від 30.01.2018р. у справі №920/958/17 (суддя Заєць С.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2018р. повністю та прийняти нове, яким позов задовольнити; стягнути з відповідача судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач зазначає, що у зв'язку з вилученням державними органами договору поставки №11997-СУ/16 та додаткової угоди, на товариство позивача покладається додатковий, непомірний тягар, що в даному випадку проявляється в неможливості подачі доказів для захисту законних інтересів та прав товариства з підстав, що об'єктивно не залежать від останнього; судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки заяві заступника генерального директора ТОВ «Тедіс Україна» Зосіма В.Є. про підписання ним договору, яка підтверджує факт наявності договору; інших відносин щодо поставки товару між сторонами не існувало; факт визнання відповідачем укладення договору поставки та наявність заборгованості підтверджується здійсненням відповідачем часткової проплати за товар; факт поставки підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.03.2018р. у справі №920/958/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс-Україна» на рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2018р. по справі №920/958/17; відповідачу встановлено строк до 14.03.2018р. на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів позивачу у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс-Україна» до розгляду на 16.04.2018; викликано в судове засідання представників сторін з належним чином оформленими повноваженнями; явку представника відповідача до судового засідання визнано обов'язковою; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії: оригіналу Договору поставки №119997-СУ/16 від 03.06.2016, додаток №1 до договору та додаткову угоду від 26.07.2016.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№2357 від 20.03.2018), в якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Зокрема, відповідач зазначає, що документи, на які посилається позивач обґрунтовано не враховано судом першої інстанції, оскільки позивачем не надано в суд оригіналів відповідних документів; надана позивачем копія договору поставки не містить номеру, дату укладення, дату з якого почав діяти договір, відсутній підпис і печатка посадової особи товариства, а відтак неможливо встановити час виникнення господарського зобов'язання, що є істотною умовою у вирішення даного спору, а також обґрунтованість нарахування позивачем розміру основного зобов'язання і штрафних санкцій.

Від відповідача надійшло клопотання про допуск до участі в справі представника відповідача про розгляд справи за відсутності відповідача, про виконання вимог ухвали суду та про включення до складу судових витрат - витрат на професійну правничу допомогу. Також, відповідачем повідомлено про відсутність в нього договору поставки №11997-СУ/16 від 03.06.2016, додатку №1 та додаткової угоди від 26.07.2016, а отже виконання вимог ухвали є неможливим.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 16.04.2018 було оголошено протокольну ухвалу про перерву до 23.04.2018.

Позивач надав відповідь на відзив (2923 від 18.04.2018), в якій вказує на здійснені дії щодо отримання оригіналу договору та наявність обставин, через які позивач об'єктивно не може надати оригінал сказаного договору.

Позивач надав клопотання (вх.№3044 від 23.04.2018) про долучення до матеріалів справи листа Головного управління ДФС в Одеській області, в якому повідомлено про закриття кримінального провадження та вказано, що питання щодо можливості повернення вилученої первинної документації ТОВ «Тедіс Україна» буде вирішено після надходження до СУ ГУ ДФС в Одеській області відповідної ухвали про скасування арешту.

Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, заслухано пояснення уповноважених представників учасників судового процесу, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» позивач зазначає, що 03.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тедіс України» та Фізичною особою - підприємцем Семенець А.І. (ФОП Зуєва А.І - прізвище до одруження) було укладено договір поставки № 11997-СУ/16.

Крім того, позивач стверджує, що позивач передав на виконання вищезазначеного договору відповідачу товар у відповідності до видаткових накладних:

- № СУ17-022299 від 22.04.2017 на суму 25785,65 грн.;

- № СУ17-022761 від 26.04.2017 - на суму 28223,27 грн.;

- № СУ17-022763 від 26.04.2017 на суму 22695,25 грн.

В підтвердження факту існування договірних відносин між сторонами за договором № 11997-СУ/16 від 03.06.2016 та частковим його виконанням, позивач зазначає, що з моменту поставки товару відповідач здійснив декілька платежів на загальну суму 10000,00 грн., відповідно до меморіальних ордерів:

1. Меморіальний ордер № @2РL488318 від 20.07.2017 року.

2. Меморіальний ордер № @2РL102938 від 31.03.2017 року.

3. Меморіальний ордер № @2РL807629 від 03.04.2017 року.

4. Меморіальний ордер № @2РL815374 від 03.04.2017 року.

5. Меморіальний ордер № @2РL247995 від 04.04.2017 року.

6. Меморіальний ордер № @2РL814759 від 07.04.2017 року.

7. Меморіальний ордер № @2РL911894 від 11.04.2017 року.

8. Меморіальний ордер № @2РL 136742 від 11.04.2017 року.

Проте, як зазначає позивач, відповідач договірні зобов'язання не виконав, не здійснив оплату поставленого на підставі договору поставки №11997-СУ/16 від 03.06.2016 товару в повному обсязі.

Під час звернення з позовною заявою до суду позивач звертав увагу суду на те, що з об'єктивних причин, які не залежать від останнього, відсутній оригінал Договору поставки №11997-СУ/16 від 03.06.2016. Зокрема позивач зазначає, що 29.09.2016 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.09.2016 в приміщенні Сумського регіонального структурного підрозділу було проведено обшук. В результаті проведеного обшуку вилучено ряд документів, в тому числі і оригінал спірного договору - Договору поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016.

Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що був вимушений звернутися до господарського суду Сумської області з відповідним позовом з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог господарський суд Сумської області виходив з того, що в матеріалах справи відсутній належним чином укладений між сторонами договір поставки №11997-СУ/16 від 03.06.2016, і суд не може встановити факт укладення та існування договору поставки та відповідно встановити факт виконання чи невиконання його сторонами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує прав; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

За приписом ст. 11 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору або із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Для такого виду договору (правочину) на який посилається позивач чинним законодавством України визначена обов'язкова письмова форма.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі- продажу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані порушенням з боку відповідача умов договору поставки №11997-СУ/16 від 26.07.2016.

Згідно ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Надана позивачем копія договору поставки не містить номеру, дати укладення, дату з якої почав діяти договір, відсутній підпис і печатки посадової особи товариства. Вказані порушення містяться і в додатку №1 до договору. Тобто, колегія суддів зазначає, що з даного тексту договору неможливо зробити висновок, що вказаний договір є належним чином засвідченою копією договору поставки №11997-СУ/16 від 26.07.2016.

Оригінал договору поставки сторонами наданий не був.

В обґрунтування причин неможливості подання вказаного договору позивач вказував на те, що вказаний договорі було вилучено в ході проведення 29.09.2016 обшуку в приміщенні Сумського регіонального структурного підрозділу ТОВ «Тедіс Україна» та вилучення ряду документів. Однак, колегія суддів зазначає, що досліджуючи текст протоколу обшуку від 29.09.2016 дійшла висновку про відсутність в переліку вилучених документів Договору поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016.

Посилання апелянта на нотаріальну завірену заяву Зосіма В.Є. про підписання ним договору поставки №11997-СУ/16 від 03.06.2016 та додатку №1 до нього з фізичною особою підприємцем Зуєвою А.І. в будь-якому разі не надає можливість суду дослідити умови вказаного договору поставки та зробити відповідний висновок про порушення чи відсутність порушення в діях відповідача. Оскільки ні вказана заява, ні посилання позивача на знаходження договору в матеріалах кримінального провадження не дозволяють суду дослідити текст договору чи зробити висновок про ідентичність тексту договору поставки №11997-СУ/16 із текстом договору, наданого до позовної заяви.

Також позивач посилається на те, що в підтвердження факту існування між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» та ФОМ Семенець А.І., договірних відносин, а саме Договору поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016, в матеріалах справи містяться меморіальні ордери про оплату ФОП Семенець А.І. коштів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що неможливо підтвердити того, що вказані оплати були здійсненні саме на виконання спірного договору поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016, оскільки у всіх меморіальних ордерах (а.с.4-11, том 2) призначенням платежу зазначено «за тютюнові вироби - - Семенець А.І.». Дане зазначення призначення платежу не може свідчити про сплату коштів за договором поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016. Відповідачем зазначений факт не підтверджено і не спростовано. Позивачем в судовому засіданні зазначалося про існування договірних відносин між даними сторонами і в 2014 та 2015 роках та долучались відповідні договори до матеріалів справи.

Також, позивачем, в обґрунтування факту поставки товару за договором надаються видаткові накладні № СУ17-022299 від 22.04.2017 на суму 25785,65 грн.; № СУ17-022761 від 26.04.2017 - на суму 28223,27 грн.; № СУ17-022763 від 26.04.2017 на суму 22695,25 грн., проте на даних накладних відсутній підпис ФОП Семенець А.І. як отримувача товару.

Докази уповноваження: А.М. Потебельника, О.В. Приходько,І.П. Афанасьєва на отримання від продавця ТОВ «Тедіс Україна» товару за вищезазначеними накладними саме за договором поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016 в матеріалах справи, також, відсутні.

Надану позивачем копію Додатку до договору поставки без номера та без дати суд не може прийняти як належний доказ, оскільки даний додаток не містить посилання саме на Договір поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016 та не підписаний з боку продавця (а.с. 45, том 1).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Проте, позивач не довів існування між сторонами правовідносин.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості в сумі 66316, 73 коп., пені в сумі 7564,49 грн., штрафу - 12210,67 грн., 3% річних - 888,00 грн. ґрунтуються на договірних відносинах між сторонами, а саме Договорі поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016, та відсутності в матеріалах справи тексту спірного договору, доказів укладення та виконання саме договору поставки № 11997-СУ/16 від 03.06.2016 між позивачем та відповідачем, суд дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, у зв'язку з чим правомірно відмовив в задоволенні позову.

Таким чином, підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв'язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс-Україна» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2018 у справі №920/958/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 27 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий