РІШЕННЯ

м. Київ

27.04.2018Справа № 910/1281/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянувши у порядку спрощеного провадження

справу №910/1281/18

за позовом публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», м. Київ,

про стягнення 9 119,04 грн.,

без повідомлення учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.02.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - ПАТ «Укргазвидобування») до товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - ТОВ «Карпатигаз») про стягнення 9 119,04, грн. заборгованості за договором від 19.03.2013 № ЮЛ/ЗЕМ-26 про встановлення земельного сервітуту (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2018 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

20.02.18 Товариством надіслано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи, на виконання вимог ухвали суду від 07.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, відкрито провадження у справі, учасникам справи вказано про порядок реалізації ними процесуальних прав та обов'язків направлених на вирішення спору.

14.03.18 відповідач, в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України, надіслав до суду відзив на позов в якому заперечив проти позовних вимог з підстав непроведення обов'язкової державної реєстрації земельного сервітуту відповідно до вимог статті 402 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 100 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) пов'язавши свої доводи з тим, що Договір не набув чинності.

19.03.18 позивач на виконання ухвали суду надіслав оригінали документів, поданих в копіях при пред'явленні позову. Копії звірено, оригінали оглянуто та вони відповідно до статей 91, 92 Господарського процесуального кодексу України підлягають поверненню після ухвалення рішення.

26.03.18 позивач в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України, надіслав відповідь на відзив, спростовуючи доводи відзиву вказав, що оплата за користування земельним сервітутом пов'язана не з державною реєстрацією, а з моментом початку дії Договору з часу його підписання сторонами та передання майна. В свою чергу вина у не здійсненні державної реєстрації лежить на відповідачеві. Також позивач вказав, що письмові вимоги про сплату відповідачем не виконані.

11.04.18 відповідач, в порядку статті 251 Господарського процесуального кодексу України, надіслав заперечення на відповідь на відзив в якому вказував, що договорі яким встановлений земельний сервітут не набув чинності, тому що не дотримано вимог встановлених статтями 638, 639, 402 ЦК України та статті 100 ЗК України. Крім того, вказував, що відповідач не мав змоги перевірити обґрунтованість нарахованих сум не маючи інформації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

На підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, та на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.03.2013 ПАТ «Укргазвидобування» (сторона-1) і ТОВ «Карпатигаз» (сторона-2) укладено Договір, за умовами якого:

- сторони домовилися про встановлення стороною-1 на користь сторони-2 земельного сервітуту - права обмеженого користування такими земельними ділянками сторони-1 загальною площею 0,9807 га, в тому числі: земельною ділянкою №1 - 0,9597 га згідно з кадастровим планом зони дії земельного сервітуту (Додаток №1 до Договору, який є його невід'ємною частиною); земельною ділянкою №2 - 0,0110 га відповідно до кадастрового плану зони дії земельного сервітуту (Додаток №2 до Договору, який є його невід'ємною частиною); земельною ділянкою №3 - 0,0100 га згідно з кадастровим планом зони дії земельного сервітуту (Додаток №3 до Договору, який є його невід'ємною частиною) (пункт 1.1 Договору);

- земельний сервітут, встановлений Договором, включає в себе право сторони-2 на облаштування другої черги Юліївського нафтогазоконденсатного родовища; дотискуючи компресорна установка, на земельних ділянках, зазначених у пункті 1.1 Договору на території ГПУ «Шебелинкагазвидобування» в межах земель Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області (пункт 1.2 Договору);

- земельні ділянки №1,2,3, вказані в пункті 1.1 Договору, щодо яких встановлюється земельний сервітут за Договором, знаходяться на території земельної ділянки загальною площею 17,8240 га, яка надана стороні-1 на праві постійного користування відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 10.03.2004 серія І-ХР №002304 (копія якого є Додатком №4 до Договору та є його невід'ємною частиною) та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 17.09.2007 серія ЯЯ №316648 (копія якого є Додатком №5 до Договору та є його невід'ємною частиною) (пункт 1.3 Договору);

- строк встановлення земельного сервітуту за Договором рахується з моменту початку дії Договору та діє до 31.12.2030 (пункт 1.4 Договору);

- розмір плати за користування земельним сервітутом встановлюється протоколом погодження розміру плати за користування земельним сервітутом, зразок якого наведений в Додатку №6 до Договору, який є його невід'ємною частиною, та підписується сторонами щорічно не пізніше 31 березня поточного року, з розрахунку за кожен поточний рік (пункт 2.1 Договору);

- сторона-2 сплачує, визначену згідно з пунктом 2.1 Договору, суму плати щорічно на поточний рахунок сторони-1 у безготівковій формі протягом 30 календарних днів з моменту підписання відповідного протоколу погодження розміру плати за користування земельним сервітутом (пункт 2.2 Договору);

- у разі внесення змін до ставки земельного податку або понесення стороною-1 нових витрат, сторони коригують розмір плати та вносять відповідні зміни до протоколу погодження розміру плати за користування земельним сервітутом, а сторона-2 сплачує відповідну різницю сум грошових коштів у порядку, визначеному пунктом 2.2 Договору (пункт 2.4 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, якщо інше не передбачено чинним законодавством України, і діє до 31.12.2030 (пункт 5.1 Договору).

Сторонами підписано Додаток до договору - Протокол погодження розміру плати за користування земельними сервітутами за 2013 в розмірі 1542,24

Земельні ділянки належать на праві постійного користування земельною ділянкою позивачу, що підтверджено Державним актом на праві постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ№316648 виданим 17.09.2007, Державним актом на праві постійного користування земельною ділянкою Серія І-ХР№002304 виданим 10.03.2004

Земельні ділянки передані позивачем та прийняті відповідачем що підтверджено актом від 19.03.2013.

Додатки до Договору - Протоколи погодження розміру плати за користування земельними сервітутами за 2014-2017 роки були запропоновані 08.08.2017 та 08.09.2017 позивачем відповідачу для підписання. Такі Протоколи підписані зі сторони позивача в особі В.о. директора Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» Вахрівим А.А., який діяв на підставі довіреності №2-329д від 19.12.16 не підписані зі сторони відповідача.

Вимоги позивача про сплату за користування земельним сервітутом залишені відповідачем без задоволення та відповіді.

На підтвердження здійснення податкових платежів позивачем подано довідку про відсутність заборгованості з податків від 29.11.2017.

10.05.2017 ТОВ «Карпатигаз» (орендодавець) і ПАТ «Укргазвидобування» (орендар) укладено договір оренди №5276/33/2-17 (далі - Договір оренди), за умовами якого:

- в порядку та на умовах, визначених Договором оренди, орендодавець зобов'язується передати орендарю у строкове платне користування Юліївську дотискуючу компресорну станцію, побудовану згідно з проектом Д «Облаштування другої черги Юліївського нафтогазоконденсатного родовища. Дотискуюча компресорна станція» (Додатком №5 до ДСД №3 від 10.06.2002), що складається з основних засобів, перелік яких наведений в Додатку №1, а орендар зобов'язується прийняти майно у строкове платне користування та сплачувати орендодавцю орендну плату в порядку та розмірах, встановлених Договором оренди (пункт 1.1 Договору оренди);

- майно розташоване за адресою: Харківська обл., Валківський р-н, смт Старий Мерчик (пункт 1.2 Договору оренди);

- орендар використовує майно за його цільовим призначенням - перекачка (компримування) та підготовка вуглеводнів (пункт 1.6 Договору оренди);

- з підписанням Договору оренди майно передається для використання в господарській діяльності орендаря, в зв'язку з чим витрати на енергоресурси, пов'язані з експлуатацією майна орендарем, а саме: витрати паливного газу, паливно-мастильних матеріалів та електроенергії, використаних під час експлуатації майна орендарем протягом строку дії Договору оренди, та всі інші витрати на експлуатацію та утримання майна, в тому числі витрати на регламентне обслуговування та поточний ремонт, покладаються на орендаря (пункт 1.7 Договору оренди);

- орендна плата є платежем, який орендар сплачує орендодавцю за оренду майна; будь-які додаткові вимоги про платежі та/або компенсацію за користування майном згідно з Договором оренди орендодавцем виставлятися орендарю не можуть, якщо сторони не домовляться про інше письмово (пункт 5.1 Договору оренди);

- орендна плата за кожний місяць оренди становить 5 700 000 грн., в тому числі ПДВ 20% - 950 000 грн.; якщо майно перебуває в оренді менше місяця, то розмір орендної плати за цей місяць перераховується пропорційно кількості днів, протягом яких майно перебуває в оренді; орендар зобов'язується перерахувати суму орендної плати не пізніше 15 календарних днів з дня підписання сторонами акта приймання-передачі послуг оренди за Договором оренди за відповідний місяць (пункт 5.2 Договору оренди);

- Договір оренди набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє, в тому числі в частині оренди майна, до 30.04.2018 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (пункт 7.1 Договору оренди).

Названі договори та угоди до них не оспорені та в установленому порядку не визнані недійсними.

Товариство обґрунтовує позов таким:

-19.03.2013 позивачем (сторона-1) і відповідачем (сторона-2) було укладено Договір, за умовами якого сторони домовилися про встановлення стороною-1 на користь сторони-2 земельного сервітуту - права обмеженого користування такими земельними ділянками сторони-1 загальною площею 0,9807 га: № 1 - 0,9597 га, згідно кадастрового плану зони дії земельного сервітуту додаток № 1 Договору; № 2 - 0,0110 га, згідно кадастрового плану зони дії земельного сервітуту додаток № 2 Договору; № 3 - 0,0100 га, згідно кадастрового плану зони дії земельного сервітуту додаток № 3 Договору;

- земельний сервітут, встановлений Договором, включає в себе право сторони-2 на облаштування другої черги Юліївського нафтогазоконденсатного родовища. Дотискуюча компресорна установка, на земельних ділянка, зазначених у Договорі на території ГПУ "Шеблинкагазвидобування" в межах земель Старомерчицької селищної ради Валківського району Харківської області;

- строк встановлення земельного сервітуту за Договором рахується з моменту початку дії Договору та діє до 31.12.2030;

- відповідно до Договору розмір плати за користування земельним сервітутом встановлюється протоколом погодження розміру плати за користування земельним сервітутом;

- станом на 31.07.2017 ТОВ "Карпатигаз" було підписано лише протокол погодження розміру плати за користування земельним сервітутом за 2013 рік. Розмір плати за користування земельним сервітутом за 2013 рік складає 1 542,24 грн.;

- відповідачем у порушення умов Договору плату за користування земельним сервітутом ТОВ "Карпатигаз" не сплачено;

- Товариство направило на адресу ТОВ "Карпатигаз" лист від 08.08.2017 від 8-01-7835-3 та протоколи погодження розміру плати за користування земельним сервітутом з проханням підписати протоколи: розмір плати за користування земельним сервітутом за 2014 рік складає 1 276,36 грн.; за 2015 рік - 1 594,25 грн.; за 2016 рік - 2 284,55 грн.; за 2017 рік - 2 421,64 грн.;

- вказаний лист було залишено відповідачем без відповіді та належного реагування;

- 17.10.2017 на адресу відповідача було направлено вимогу № 2-07-10176-3 про підписання протоколів погодження розміру плати за користування земельним сервітутом та сплату заборгованості за користування, проте ТОВ "Карпатигаз" відповідь на вимогу не надало та оплата не провело;

- станом на 25.01.2018 заборгованість відповідача за користування земельним сервітутом складає 9 119,04 грн.

Господарський суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову враховуючи таке.

Згідно з приписами частини третьої статті 100 ЗК України, право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку. Це означає, що право земельного сервітуту виникає з моменту його державної реєстрації незалежно від підстави виникнення - договору чи рішення суду. Договір може бути зареєстрований після досягнення домовленості щодо усіх його істотних умов та втілення у форму, передбачену законом, рішення суду - після вступу його у законну силу. Реєстрація права земельного сервітуту здійснюється відповідно до порядку реєстрації прав на земельну ділянку.

Змістом сервітуту є обсяг прав і обов'язків його сторін щодо обмеженого користування чужою земельною ділянкою особою, на користь якої встанов лено земельний сервітут (далі - сервітуарій). Зокрема, обсяг прав сервітуарія може включати можливість вчинення певних дій (прохід, проїзд, прокладен ня комунікацій тощо) або можливість вимагати від власника сусідньої ділян ки утримуватися від певних дій (наприклад, не перешкоджати відводу води із сусідньої земельної ділянки). Право сервітуарія породжує і його обов'язки перед власником обслуговуючої земельної ділянки, які у свою чергу, теж виз начають зміст сервітуту, зокрема: використовувати об'єкт сервітуту в межах, необхідних для задоволення визначених господарських потреб; вносити власнику обслуговуючої земельної ділянки адекватну плату за її використан ня; використовувати сервітут способом, найменш обтяжливим для власника обслуговуючої ділянки тощо.

Встановлення земельного сервітуту є обтяженням конкретної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 ЗКУ власник (землекористувач) земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

З наведеного припису випливає, що плата за користування, встановлена сервітутом, і плата за його встановлення є нетотожними поняттями. У зв'язку з цим, сторони сервітутних відносин мають дійти домовленості щодо порядку та форми оплати як в першому, так і у другому випадку. Законодавчий припис щодо права власника обтяженої земельної ділянки вимагати плати від осіб, в інтересах яких його було встановлено, свідчить про платний режим користування ділянкою, обтяженою сервітутом.

Право визначення розміру плати за користування, встановлене сервітутом, належить суб'єктам сервітутних відносин. При визначенні розміру плати сторони повинні виходити з того, що плата має бути адекватною тим обмеженням і незручностям, яких зазнаватиме власник при реалізації свого права на майно, обтяженого сервітутом.

Власник земельної ділянки не вправі вимагати такої плати за встановлення сервітуту лише у тому разі, якщо це прямо закріплено в законі.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЗК України право земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Державна реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема сервітуту здійснюється відповідно до порядку встановленого Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та визначеному Кабінетом Міністрів України.

Обов'язковість державної реєстрації права сервітуту також передбачена статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", відповідно до якого державна реєстрація здійснюється органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів (стаття 5). Це означає, що державну реєстрацію договорів земельного сервітуту здійснюють районні (міські) відділи (управління) земельних ресурсів.

Відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, в редакції чинній на час виникнення правовідносин, у разі проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є орган державної влади, орган місцевого самоврядування або їх посадові особи, якими встановлено обтяження речових прав на нерухоме майно, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач).

До документів, що підтверджують відповідно виникнення, перехід та припинення права користування чужим майном (сервітут), відносяться, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.

При цьому, враховуючи підпункт 16 пункту 27 Порядку, перелік документів, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права користування чужим майном не є вичерпним.

З набранням чинності з 1 січня 2013 року Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку (пункт 7 "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного Закону).

Для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі договору, відповідно до якого речове право на нерухоме майно набувається у зв'язку з настанням або ненастанням певної події, заявник додатково повинен надати документ, що підтверджує факт настання або ненастання такої події.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Землевпорядна організація має зареєструвати частину земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, у Державному земельному кадастрі через державного кадастрового реєстратора за місцем розташування земельної ділянки. Територіальний орган Держземагентства зобов'язаний здійснити державну реєстрацію частини земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання необхідних документів.

На підтвердження державної реєстрації видається витяг із Державного земельного кадастру.

Договір земельного сервітуту набирає чинності не одразу після підписання, а лише після проведення державної реєстрації відповідного права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Для державної реєстрації права земельного сервітуту необхідно звернутися до державного реєстратора територіальної реєстраційної служби або до нотаріуса.

Право власності на земельну ділянку, на яку поширюватиметься право земельного сервітуту, має бути попередньо зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічне положення міститься в пункті 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703.

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) приймає рішення про державну реєстрацію іншого речового права на нерухоме майно, відмінного від права власності, або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав.

Пунктом 22 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, визначено які відомості державний реєстратор вносить до запису про інші речові права та суб'єкта цих прав у разі проведення державної реєстрації виникнення інших речових прав на нерухоме майно, відмінних від права власності.

Після внесення записів до Державного реєстру прав державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках, один з яких державний реєстратор долучає до реєстраційної справи (пункт 20 Порядку).

За результатами проведення державної реєстрації прав користування чужим майном згідно зі статтею 281 Закону орган державної реєстрації прав надає органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформацію, зокрема про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою (земельний сервітут).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2012 року № 118 затверджено Порядок надання інформації про зареєстровані земельні ділянки органу державної реєстрації прав та про зареєстровані речові права на земельні ділянки органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, пунктами 11 та 12 якого передбачено, що орган державної реєстрації прав надає органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформацію про зареєстровані права, що міститься в Державному реєстрі прав, зокрема про державну реєстрацію права користування (сервітут) земельною ділянкою.

У разі проведення державної реєстрації іншого речового права на земельну ділянку зазначаються також відомості про вид речового права та строк його дії (ознаку безстроковості).

Інформація про зареєстровані права надається одночасно з проведенням державної реєстрації, зокрема права користування (сервітут) земельною ділянкою.

Отже, на підтвердження державної реєстрації прав земельного сервітуту має бути видано витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як вказували сторони державної реєстрації прав земельного сервітуту на підставі укладеного сторонами Договору №Д-ЮЛ/ЗЕМ-26 про встановлення земельного сервітуту від 19.03.2013 не проведено.

Позивач мав право та можливість контролю та вимоги виконання зобов'язання відповідачем про проведення державної реєстрації прав земельного сервітуту, але не реалізував їх.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку, що підписаний 19.03.2013 договір №Д-ЮЛ/ЗЕМ-26 про встановлення земельного сервітуту не набув чинності, оскільки не було здійснено державної реєстрації сервітуту у реєстраційній службі, що свідчить про те, що позивач не набув права вимоги та одержання плати за цим договором, й відповідно, відсутні підстави вважати порушеними його права.

Доводи позивача про право на отримання оплати за земельним сервітутом незалежно від здійснення державної реєстрації не ґрунтуються на приписах вказаних норм законодавства.

Посилання позивача на сплату ним податків та відсутність податкової заборгованості не є самостійною підставою для сплати відповідачем плати за користування земельним сервітутом, оскілки податкове законодавство покладає обов'язок справляння податків та обов'язкових платежів на власника земельної ділянки або землекористувача.

Основним законодавчим актом, що регулює земельні відносини в Україні є Земельний кодекс України, а справляння плати за землю здійснюється відповідно до Податкового кодексу України від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок, земельних часток.

Згідно зі ст.ст. 269, 270 ПК України платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі, а об'єктами оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнтів індексації (стаття 271 ПК України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут дає лише право на обмежене користування.

Види права земельного сервітуту визначено статтею 99 ЗК України.

Враховуючи зазначене, за земельну ділянку, щодо якої встановлено земельний сервітут, нараховувати та сплачувати до бюджету плату за землю (земельний податок та орендну плату) повинен власник такої земельної ділянки (постійний землекористувач) або її орендар (в залежності від того, дана земельна ділянка знаходиться у власності (постійному користуванні) чи передана в оренду за договором оренди землі).

Суб'єкт господарювання, що отримав право користування земельною ділянкою (земельний сервітут), не має підстав сплачувати земельний податок або орендну плату за земельну ділянку щодо якої встановлено земельний сервітут.

Разом з тим, слід зауважити, що відповідно до пункту 1 статті 98, пункту 2 статті 100, пункту 3 статті 101 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельного ділянкою (ділянками), власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом; земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору і встановлення платного або безплатного земельного сервітуту залежить від власника або землекористувача земельної ділянки, щодо якої його встановлюють.

Недобросовісне виконання сторонами своїх право та обов'язків призвело до безоплатності земельного сервітуту.

У разі якщо встановленням безоплатного земельного сервітуту власнику землі спричинені збитки, він має право на їх відшкодування в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 № 284 "Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам".

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача у зв'язку з відмовою в позові .

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 та пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28 ідентифікаційний код 30019775; адреса для листування: 64250, Харківська область, Балаклійський район, смт Донець, вул. Стадіонна, 9) до товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, ідентифікаційний код 30162340) про стягнення 9 119,04 грн.

Судові витрати покласти на публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.04.2018.

Суддя І.Д.Курдельчук