РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2018Справа № 910/3633/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»

про стягнення заборгованості в розмірі 32 559 грн.

Представники сторін:

від позивача: Семенюта О.В., дов. № 177 від 14.03.2018;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення заборгованості в розмірі 32 559 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ОФ-035 від 05.01.2016 № 24/17 в частині виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 27.04.2018.

10.04.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення відеоконференції відповідач просить доручити Господарському суду Полтавської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції відмовлено.

У судове засідання 27.04.2018 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.03.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 38-Б.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом з поміткою «судова повістка».

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З залученого до матеріалів справи листа, у якому відповідачу направлялася копія ухвали, вбачається, що даний лист суду було повернуто поштою у зв'язку з закінченням терміну його зберігання на відділенні.

З пунктів 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду з поміткою «повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання» є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто є власною волею відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

В судовому засіданні 27.04.2018 судом розпочато розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 27.04.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхове товариство «Іллічівське» (далі - страховик, відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Марфін Банк» (в подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - страхувальник, позивач), укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ОФ-035 від 05.01.2016 (далі - Договір).

Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014 та на підставі ліцензії серії АВ № 584086 строк дії з 12.01.2011, безстроковий, виданої Державною комісією з регулювання фінансових послуг України, страховик бере на себе зобов'язання забезпечити відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за Договором.

Згідно з п. 3.2 Договору при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майна третьої особи.

Пунктами 4.1 та 4.2 Договору визначено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова суму, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов Договору. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих. Становить 50 000 грн. на одного потерпілого. У разі, коли загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратний ліміт відповідальності страховика, відшкодовується кожному потерпілому пропорційно зменшується.

За умовами п. 6.1 Договору страхувальник зобов'язується, зокрема: у разі настання страхового випадку, страхувальник (водій транспортного засобу, який скоїв дорожньо-транспортну пригоду, зобов'язаний терміново повідомити про ДТП відповідні органи МВС України, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, вживати всіх заходів для запобігання збільшення розміру заподіяної шкоди, надавати третім особам, яким заподіяна шкода, необхідну інформацію (назву та місцезнаходження страховика, відомості про відповідний страховий поліс) для ідентифікації страхувальника і страховика, якщо страхувальник з поважних причин не мав змоги виконати зазначені дії, він повинен довести страховиком страхового відшкодування.

У відповідності до п. 6.3 Договору страховик зобов'язується: видати страхувальнику страховий поліс встановленого зразка на кожен транспортний засіб, зазначений в додатку № 1 до цього Договору не пізніше 3-х днів з дати отримання бланків, при умові сплати страхувальником першої частини страхового платежу в повному обсязі; здійснити виплату страхового відшкодування згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.

На виконання умов Договору, сторонами укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) №АЕ/6969610, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Шкода", д.н.з. НОМЕР_1.

За умовами полісу страхова сума (ліміт відповідальності) складає 100 000,00 грн. за шкоду, завдану майну; розмір франшизи - 0 грн.

Строк дії полісу встановлено з 08.03.2016 по 17.03.2017 включно.

21 вересня 2016 року в м. Полтаві по вул. Зіньківській, 51/2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_2.

По факту вказаної ДТП водіями було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 21.09.2016, відповідно до якого, встановлено вину працівника позивача визнано винним у вчиненні ДТП.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" на користь ОСОБА_2 30 436 грн. на відшкодування матеріальних збитків та сплачений судовий збір в сумі 640 грн., в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26.09.2017 клопотання Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Яка вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням колісного транспортного засобу марки ВАЗ 21140 державний номерний знак НОМЕР_2, 2006 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 27 жовтня 2016 року з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля?

2. Чи можливо провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого КТЗ (його складових)? Якщо можливо, то який обсяг, характер і вартість цих робіт на дату оцінки?

Проведення експертизи доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ імені засл. професора Бокаріуса. Оплату за проведення експертизи покладено на Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк».

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1540 від 09.01.2018: вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21140» внаслідок ДТП складає 17 425,68 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21140» складає 27 462,20 грн.

Відповідно до меморіального ордеру № 107 від 02.11.2017 позивачем сплачено вартість проведеної судової експертизи у розмірі 4 456,80 грн.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2017 року в частині задоволених позовних вимог - змінено, зменшено стягнуту з Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" на користь ОСОБА_2 суму на відшкодування матеріальних збитків з 30 436 грн. до 27 462 грн. 20 коп., в іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до меморіального ордеру № 108 від 23.02.2018 позивачем сплачено ОСОБА_2 судовий збір та суму відшкодування матеріальних збитків в розмірі 28 102,20 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч.1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

21 вересня 2016 року в м. Полтаві по вул. Зіньківській, 51/2 мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «ВАЗ 2110», державний номерний знак НОМЕР_3.

По факту вказаної ДТП водіями було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 21.09.2016.

Як встановлено ст. 33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

Аналогічна за змістом норма міститься у Правилах дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до цієї Інструкції у європротоколі зазначаються фактична дата, час та місце настання дорожньо-транспортної пригоди, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

При цьому судом встановлено, що європротокол складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Факт складання та підписання обома учасниками ДТП повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу), вказує на наявність у водіїв транспортних засобів згоди щодо обставин її скоєння.

Отже, враховуючи вищенаведене та з урахуванням приписів чинного законодавства, суд приймає до уваги повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 21.09.2016 як належний доказ вчинення ДТП за участю автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля марки «ВАЗ 21140», державний номерний знак НОМЕР_2, та як належний доказ наявності вини працівника позивача у її скоєнні.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6969610.

Частиною 1 ст. 990 Цивільного кодексу визначено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Проте, ПраТ «Страхове товариство «Іллічівське» виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 не здійснило, в зв'язку з чим, ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогами безпосередньо до винної особи.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26.09.2017 клопотання Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено, призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Яка вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням колісного транспортного засобу марки ВАЗ 21140 державний номерний знак НОМЕР_2, 2006 року випуску, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 27 жовтня 2016 року з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля?

2. Чи можливо провести ремонтно-відновлювальні роботи пошкодженого КТЗ (його складових)? Якщо можливо, то який обсяг, характер і вартість цих робіт на дату оцінки?

Проведення експертизи доручено експертам Полтавського відділення Харківського НДІСЕ імені засл. професора Бокаріуса. Оплату за проведення експертизи покладено на Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк».

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1540 від 09.01.2018: вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21140» внаслідок ДТП складає 17 425,68 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 21140» складає 27 462,20 грн.

Відповідно до меморіального ордеру № 107 від 02.11.2017 позивачем сплачено вартість проведеної судової експертизи у розмірі 4 456,80 грн.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 липня 2017 року в частині задоволених позовних вимог - змінено, зменшено стягнуту з Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" на користь ОСОБА_2 суму на відшкодування матеріальних збитків з 30 436 грн. до 27 462 грн. 20 коп., в іншій частині рішення залишено без змін.

Відповідно до меморіального ордеру № 108 від 23.02.2018 позивачем сплачено ОСОБА_2 судовий збір та суму відшкодування матеріальних збитків в розмірі 28 102,20 грн.

Так, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_4, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АЕ/6969610, а позивачем, здійснено відшкодування потерпілій особі матеріальної шкоди у належному розмірі, встановленому судовим рішенням, відповідач зобов'язаний виплатити страхове відшкодування в розмірі 27 462,20 позивачу.

Водночас, вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 640 грн. та витрат на проведення судової експертизи, проведення якої просив позивач у справі № 552/1367/17, у розмірі 4 456,80 грн. та які позивач поніс у зв'язку з розглядом справи № 552/1367/17, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки відшкодування таких витрат не передбачено Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Договором.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму виплаченого відшкодування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 38 Б; ідентифікаційний код: 25186738) на користь Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» (68003, Одеська обл., місто Чорноморськ, проспект Миру, будинок 28; ідентифікаційний код: 21650966) суму в розмірі 27 462 (двадцять сім тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 20 коп. та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 1 497 (одна тисяча чотириста дев'яносто сім) грн. 70 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 27.04.2018.

Суддя О.А. Грєхова