ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2018 року м. Черкаси справа № 925/46/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Мальований С.І. - особисто;

від відповідача: Дьо Л.С. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом фізичної-особи-підприємця Мальованого Сергія Ілліча

до Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області

про стягнення 2792,80 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особо-підприємцем Мальваним С.І. заявлено позов про стягнення з відповідача 2 792,80 грн., які, на думку позивача, були незаконно стягнуті в межах виконавчих проваджень з його банківських рахунків, які відкриті приватним підприємцем Мальованим С.І., що порушило його права на здійснення підприємницької діяльності.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

В ході розгялду справи позивач свої вимоги підтримував повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, оскільки чинним законодавством, зокрема, нормами ЗУ "Про виконавче провадження", не передбачено заборони на звернення стягнення на кошти, які знаходяться на банківських рахунках фізичної особи-підприємця для сплати боргу цього ж суб"єкта як фізичної особи.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін і дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з такого:

Як вбачається з матеріалів справи, державними виконавцями Придніпровського відділу ДВС було прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження:

- 23.08.2017 про стягнення з гр. Мальованого С.І. на користь держави штрафу в сумі 850,00 грн. за постановою 740046 від 03.03.2017, стягувач Управління патрульної поліції м. Черкаси (а.с. 16);

- 30.05.2017 про стягнення з гр. Мальованого С.І. боргу в сумі 1378,00 грн. на користь ПП "РЕУ "Надія" за виконавчим листом Придніпровського районного суду м.Черкаси № 711/5512/16ц від 12.01.2017 (а.с. 20).

За доводами позивача, що не заперечується і відповідачем, за цими двома окремими виконавчими провадженнями ВП № 54567603 та ВП № 54034076, державними виконавцями було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 11.12.2017 (а.с. 18 та 22). За змістом цих постанов державний виконавець постановив здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 20% до часу виплати повної суми боргу.

У добровільному порядку гр. Мальований С.І. борг за виконавчими документами не сплачував, оскільки суду не доведено протилежне.

12.12.2017 року на підставі довідки ДФС, державним виконавцем постановою було накладено арешт на грошові кошти боржника, які знаходяться у ПАТ КБ "Приватбанк" та АТ "УкрСиббанк" (а.с. 24).

Згідно виписки АТ "Укрсиббанк" по рахунку Фізичної особи-підприємця Мальований С.І. (а.с. 28), 09.01.2018 з рахунку позивача № ОСОБА_1 було списано 2792,80 грн. на підставі платіжної вимоги № 54567603 від 03.01.2018 (а.с.27). Списання згідно призначення платежу проведено як борг згідно виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/5512/16ц від 12.01.2017, постанови УПП № 740046 від 03.03.2017 (а.с. 27).

За доводами відповідача (а.с. 51), у стягнуті з позивача кошти в розмірі 2792,80 грн. входять суми стягнення за обома виконавчими провадженнями, 10% виконавчого збору по них (як передбачено у постановах про відкриття виконавчого провадження) та витрати на виконавче провадження (1378,00 + 137,80 + 171,00) +( 850,00 + 85,00 + 171,00).

Розмір витрат на виконавче провадження у фіксованій сумі по 171,00 грн. на кожне виконавче провадження підтверджується наявними у справі документами Придніпровського відділу ДВС щодо їх розрахунку (а.с. 66-69; 75-76).

Виконавчі провадження стосовно гр. Мальованого С.І. закінчені постановами від 08.02.2018 внаслідок повного фактичного виконання.

Суд відхиляє заперечення позивача про те, що якщо призначення платежу при списанні коштів відділом ДВС було сформульовано неправильно (без заначення всіх виконавчих проваджень), то саме списання є неправомірним. Як вбачається із матеріалів справи, стягнуті кошти було фактично спрямовано державним виконавцем на погашення боргу за обома виконавчими провадженнями і це не порушило прав позивача, як боржника.

Як вбачається із матеріалів справи та з пояснень представників обох сторін, позивач ні як громадянин, ні як фізична особа-підприємець не оскаржував ніяких виконавчий дій, які вчиняв державний виконавець по ВП № 54567603 та ВП № 54034076. Постанови, які прийняті державними виконавцями по вказаних виконавчих провадженнях, зокрема і ті, що знаходяться у справі в копіях, не скасовані, дії державного виконавця судом не визнавалися неправомірними.

Суд відхилив і не розглядав доводи позивача про те, що накладеними арештами на його кошти як приватного підприємця було паралізовано його підприємницьку діяльність, оскільки це питання позивач повинен був вирішити через подання скарги на дії ДВС у встановленому порядку і до предмету доказування у справі це питання не відноситься.

За доводами представника відповідача, за рахунок коштів заробітної плати гр. Мальованого С.І. у ПП "Редакція газети "От и До" по платіжних дорученнях № 31 від 31.01.2018 та № 88 від 05.03.2018 на рахунок Придніпровського відділу ДВС було перераховано 383,92 грн. та 828,18 грн. відповідно (а.с. 60,61).

Як вказав державний виконавець, ці кошти в подальшому були повернуті на рахунок ПП "Редакція газети "От и До" , оскільки повну суму стягнення за обома виконавчими документами та той момент вже було стягнуто з банківського рахунку позивача, як з ФОП Мальованого С.І.

Доказів на спростування цих доводів і доказів про фактичне проведення подвійного стягнення за виконавчими провадженнями, позивач суду не надав.

У відповідності до ч. 1 ст.18 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вказаний Закон не містить норми про те, що у випадку, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа-громадянин, то державному виконавцю заборонено проводити стягнення за рахунок коштів, які знаходяться на банківських рахунках, які відкриті цьому ж громадянину, але як для приватного підприємця.

Згідно норм чинного Цивільного Кодексу України не передбачено виокремлення спеціальних коштів для здійснення підприємницької діяльності, оскільки приватний підприємець не повинен формувати статутний капітал для здійснення такої діяльності.

У відповідності до ч. 1,2 ст.50 ЦК України, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Представник відділу ДВС слушно зауважує, що відповідно до ст. 44 ГК України підприємець має право вільного розпорядження прибутком, який залишається у нього після сплати податків, зборів, інших платежів, передбачених законом. Це дозволяє ФОП Мальованому С.І. використати кошти, які знаходяться на його банківських рахунках, для погашення боргу за виконавчими провадженнями, які відкриті стосовно гр. Мальованого С.І. Ніяких заборон на цей випадок законодавством не встановлено.

Намір Мальованого С.І. погашати борг виключно із розстроченням у розмірі 20% щомісячно при наявності у нього інших джерел погашення боргу, може свідчити про намір позивача зловживати своїми правами всупереч правам та інтересам його кредиторів. При цьому позивач не враховує, що згідно Конституції України всі суб"єкти є рівними перед законом, а при реалізації їх прав повинен дотримуватися баланс інтересів обох сторін та не допускатися зловживання цивільними правами.

З цієї підстави суд відхиляє доводи позивача про те, що для державного виконавця істотне зазначення має те, що боржником у виконавчих провадженнях ВП № 54567603 та ВП № 54034076 вказано саме гр. Мальованого С.І. і стягнення з нього повинно проводитися лише у спосіб, в якому попередньо визначився державний виконавець шляхом прийняття постанови - це виключно звернення стягнення на заробітну плату Мальованого С.І. по 20 % щомісячно.

Згідно положень ЗУ "Про виконавче провадження" державний виконавець має право проводити стягнення всіма передбаченими цим Законом способами, але з урахуванням прямих обмежень, які ним встановлені.

Суд намагався з'ясувати у позивача природу грошових коштів, які він намагається стягнути з відповідача пред'явленим позовом та якими нормами врегульовані спірні відносини сторін.

Чинним ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено ряд випадків, коли кошти підлягають поверненню боржнику чи стягувачу державним виконавцем (наприклад, ч. 3 ст. 43 (повернення авансового внеску стягувачу), ч. 6 ст. 47 (перерахування боржнику стягнутих з нього коштів, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами) та ін.

Позивач не вказав норму ЗУ "Про виконавче провадження", яка б прямо передбачала повернення боржнику коштів, які стягнуті з нього як із приватного підприємця, в той час як боржником за виконавчими документами він виступає як громадянин.

Також ст.ст. 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовою або службовою особами, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи або органу.

Для стягнення шкоди позивач повинен довести наявність всіх чотирьох складових -- це протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправної поведінкою і шкодою, вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивач не вказував у позові, що відповідачем йому було завдано саме шкоду та не доводив вказані чотири складові для настання такого виду відповідальності.

Як вказано вище, за завдану Придніпровським відділом ДВС шкоду (якщо саме вона доводиться стягувачем) повинна відповідати держава, а не сам відділ ДВС.

Згідно ч. 2 ст. 48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із клопотанням про заміну відповідача позивач до суду не звертався.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довів порушення Придніпровським відділом ДВС положень чинного законодавства при здійсненні ним виконавчого провадження та не довів наявність у нього порушеного права, що є підставою для відмови у позові.

При відмові в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 02 травня 2018 року

Суддя Н.М. Спаських