ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2018р. Справа № 914/2399/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк", м. Львів

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фотосервіс плюс", м. Львів

до відповідача-2: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Попова Володимира Ілліча, м. Стрий

про визнання недійсним правочину

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Жулінський А.А. - представник;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Фотосервіс плюс" та до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Попова Володимира Ілліча про визнання недійсним правочину.

Ухвалою суду від 24.11.2017 було порушено провадження у справі № 914/2399/17 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.12.2017. Представник позивача в судове засідання 11.12.2017 з'явився. Відповідач-1 в судове засідання 11.12.2017 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.11.2017 № 497, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суді від 24.11.2017 не виконав. Відповідач-2 в судове засідання 11.12.2017 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.11.2017 № 500, про причини неявки суд не повідомив, через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів, вимоги ухвали суду від 24.11.2017 виконав частково. Ухвалою суду від 11.12.2017 розгляд справи відкладено на 15.01.2018. 15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII. Таким чином, розгляд даної справи судом проведено за правилами нової редакції ГПК України в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання.

Позивач в судове засідання 15.01.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач-1 в судове засідання 15.01.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення від 15.12.2017 № 518, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суді від 11.12.2017 не виконав. Відповідач-2 в судове засідання 15.01.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, однак, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням уповноваженого представника у відрядженні у м. Києві. Крім того, через канцелярію суду подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у господарській справі № 914/2468/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фотосервіс плюс" до публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" про визнання припиненими зобов'язань. Ухвалою від 15.01.2018 підготовче засідання відкладено на 05.02.2018.

Позивач в судове засідання 05.02.2018 з'явися, відповідь на відзив відповідача-2 та на клопотання про зупинення провадження у справі до суду не представив. Відповідач-1 в судове засідання 05.02.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач-2 в судове засідання 05.02.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 05.02.2018 підготовче засідання відкладено на 19.02.2018 для надання можливості сторонам подати всі докази, якими вони обгрунтовують свою правову позицію.

Представник позивача в судове засідання 19.02.2018 з'явися, запропоновані ухвалою суду від 15.01.2018 заяви по суті справи та докази не подав. Відповідач-1 в судове засідання 19.02.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача-2 в судове засідання 19.02.2018 з'явився, запропоновані ухвалою суду від 15.01.2018 заяви по суті справи та докази не подав, клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у господарській справі № 914/2468/17 підтримав. Розглянувши клопотання представника відповідача-2 про зупинення провадження у справі, заслухавши думку представників сторін, які з'явилися в судове засідання, судом відмовленно у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та підготовче засідання відкладено на 26.02.2018.

Позивач в судове засідання 26.02.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач-1 в судове засідання 26.02.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач-2 в судове засідання 26.02.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 26.02.2018 продовжено підготовче провадження у справі № 914/2399/17 та відкладено розгляд справи на 19.03.2018.

Представник позивача в судове засідання 19.03.2018 з'явився. Відповідач-1 в судове засідання 19.03.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач-2 в судове засідання 19.03.2018 явку уповноваженого представника не забезпечив, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 19.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 02.04.2018.

Представник позивача в судове засідання 02.04.2018 з'явився. Відповідач-1 в судове засідання 02.04.2018 не з'явився. Відповідач-2 в судове засідання 02.04.2018 не з'явився. Ухвалою суду від 02.04.2018 розгляд справи відкладено на 18.04.2018.

Представник позивача в судове засідання 18.04.2018 з'явився, позовні вимоги підтримав. Відповідач-1 в судове засідання 18.04.2018 не з'явився. Відповідач-2 в судове засідання 18.04.2018 не з'явився.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з'ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 18.04.2018 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Публічне акціонерне товариство "ВіЕс Банк" (надалі - позивач, ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фотосервіс плюс" (надалі - відповідач-1) та до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Попова Володимира Ілліча (надалі - відповідач-2, СПД ФО Попов В.І.) про визнання недійсним правочину.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що 25 жовтня 2017 року на адресу ПАТ «ВіЕс Банк» надійшла постанова про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 54816972 із примусового виконання наказу № 914/1483/17, виданого 04.09.2017 Господарським судом Львівської області про стягнення із відповідача-1 на користь відповідача-2 суми в розмірі 449 105, 66 грн.

Як зазначає позивач, із Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо, що 19 липня 2017 року Господарським судом Львівської області було порушено провадження у справі № 914/1483/17 за позовом ФОП Попова В. І. до ТОВ «Фотосервіс Плюс» про стягнення заборгованості у сумі 442 468,63 грн за договором оренди обладнання від 11.04.2012 № 14/12 (надалі - спірний договір).

Позивач вважає, що спірний договір є фіктивним та таким, що підлягає до визнання недійсним, з мотивів що 11.12.2006 між відповідачем-1 та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено кредитний договір № КР23273, відповідно до умов якого кредитор - ПАТ «ВіЕс Банк» - надав позичальнику - ТОВ «Фотосервіс плюс» - кредитні кошти із визначенням строку користування та відсоткової ставки за користування кредитними коштами. Як зазначає позивач, згідно інформації ТОВ «Фотосервіс плюс», що містилася у фінансових звітах суб'єкта малого підприємництва, у нього лише існувала заборгованість із довгострокових зобов'язань яка поступово зменшувалася до 9 тис. грн станом на 2016 рік. Заборгованість відповідача-1 перед відповідачем-2 за спірним договором у жодній офіційній звітності ТОВ «Фотосервіс плюс» не відображалася. Позивач також зазначає, що жодних платежів із поточного рахунку ТОВ «Фотосервіс плюс» на рахунок фізичної особи підприємця Попова В. І. за період із 2012 р. по 2016 р. не здійснювалось. Таким чином, на думку позивача, є всі підстави вважати, що укладений між ТОВ «Фотосервіс плюс» та ФОП Поповим В. І. спірний договір носить ознаки фіктивного, а отже, такого, що не створює жодних правових наслідків.

Позиція відповідача-1.

Відповідач-1 відзиву, письмових обґрунтованих пояснень чи заперечень на позовну заяву до суду не представив.

Позиція відповідача-2.

Відповідач-2 щодо позову заперечує з тих підстав, що 01 серпня 2017 року Господарським судом Львівської області ухвалено рішення за наслідками розгляду справи № 914/1483/17 за позовом ФОП Попова Володимира Ілліча до ТОВ «Фотосервіс плюс» про стягнення боргу, яким вирішено стягнути з ТОВ «Фотосервіс плюс» на користь ФОП Попова В.І. заборгованість за договором оренди обладнання від 11.04.2012 № 14/12 в розмірі 442 468, 63 грн. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «ВіЕс Банк» було подано 28.11.2017 апеляційну скаргу, однак, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 припинено апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги ПАТ «ВіЕс Банк» № 10-3/16005 від 06.11.2017 на рішення Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 у справі № 914/1483/17

Суд мотивував підставу припинення провадження у справі, зокрема, тим, що ПАТ «ВіЕс Банк» не є стороною договору оренди обладнання, оскаржуваним рішенням не порушені та відповідно питання про його права і обов'язки стосовно сторін у справі не вирішувалися. У зв'язку із відсутністю правового зв'язку між банком та сторонами оскаржуваного договору, не порушенням таким договором прав та інтересів ПАТ «ВіЕс Банк», останній позбавлений права для звернення до суду із вимогою про визнання недійсним договору оренди. Іншими словами, жодного порушення, невизнання чи оспорювання права позивача внаслідок укладення договору оренди обладнання, які б слугували підставою для реалізації права на судових захист, в розумінні ч. 2 ст. 4 ГПК України не відбулось. Оскільки судом порушено провадження у даній справи, беручи до уваги зазначені обставини, наявні усі правові підстави для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи із таких мотивів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Згідно ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Нормами статті 759 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом, між ФОП Попов В.І. (відповідач-2, орендодавець) та ТОВ "Фотосервіс Плюс" (відповідач-1, орендар) 11.04.2012 було укладено договір оренди обладнання № 14/12, згідно з п.1.1 якого у порядку та на умовах визначених цим договором орендодавець зобов'язується передати, а орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування обладнання для виготовлення керамічної фото продукції, а саме: муфельна піч C.M.R.M. та принтер Canon CLC 1160/1180. 13 квітня 2012 року обладнання було передане відповідачем-2 відповідачу-1 за актом приймання - передачі.

Всупереч умовам спірного договору відповідач-1 не виконав своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати, внаслідок чого відповідач-2 звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з орендаря заборгованості в розмірі 389 500, 00 грн та 52 968, 63 грн пені.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 у справі № 914/1483/17, позовні вимоги фізичної особи-підприємця Попова Володимира Ілліча задоволено, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Фотосервіс Плюс" заборгованість в розмірі 442 468, 63 грн, з яких: 389 500, 00 грн основний борг, 52 968, 63 грн пені, а також 6 637,03 грн судового збору.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" № 10-3/16005 від 06.11.2017 на рішення Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 у справі № 914/1483/17 було припинено. В даній ухвалі суд апеляційної інстанції встановив, що:

- ПАТ "ВіЕс Банк" не було стороною договору оренди від 11.04.2012 № 14/12, жодних обов'язків по відношенню до сторін договору, стягнення по якому є предметом даного спору, не мало;

- підстави для перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 01.08.2017 у даній справі в апеляційному порядку відсутні, у зв'язку з відсутністю правового зв'язку між скаржником та сторонами у справі. Права ПАТ "ВіЕс Банк" оскаржуваним судовим рішенням не порушені та відповідно питання про його права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, у зв'язку з чим, відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи вищенаведене, Львівським апеляційним судом при перегляді в апеляційному порядку справи № 914/1483/17 встановлено, що будь-які негативні наслідки, в тому числі і для ПАТ "ВіЕс Банк", до яких призвело прийняття судом рішення у справі № 914/1483/17, не можуть свідчити про існування правового зв'язку між скаржником та сторонами у справі, а також про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення. Також судами не встановлено, що спірний договір не відповідає законодавству, його недійсність прямо не встановлена законом, а також він не визнаний недійсним в судовому порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину.

ПАТ "ВіЕс Банк" звернулося до господарського суду про визнання недійсним договору оренди від 11.04.2012 № 14/12, оскільки спірний договір, на думку позивача, є фіктивним з тих підстав, що заборгованість, яка встановлена судами при вирішенні справи № 914/1483/17 у жодній офіційній звітності ТОВ «Фотосервіс плюс», яка надавалася позивачу, не відображалася. Позивач також зазначає, що жодних платежів із поточного рахунку ТОВ «Фотосервіс плюс» на рахунок фізичної особи підприємця Попова В. І. за період із 2012 р. по 2016 р. не здійснювалось.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Ознаками фіктивного правочину є:

- введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників;

- свідомий намір невиконання зобов'язань договору;

- приховування справжніх намірів учасників правочину.

Більше того, ознака вчинення фіктивного правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на мете настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Таким чином, якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як встановлено судом, на виконання спірного договору, 13 квітня 2012 року відповідач-2 за актом приймання - передачі передав відповідачу-1 муфельну піч C.M.R.M. та принтер Canon CLC 1160/1180. Орендар протягом 2012-2017 років частково сплачував орендну плату.

Таким чином, зважаючи на факт передачі майна та часткової сплати орендної плати, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Суд зазначає, що саме лише посилання позивача на відсутність інформації про заборгованість перед ФОП Поповим В.І. у звітності ТОВ «Фотосервіс плюс», що надавалася позивачу, не може бути підставою для визнання фіктивним правочину між відповідачами у справі. Суд зауважує, що кредитні зобов'язання ТОВ «Фотосервіс плюс» перед позивачем забезпечені договорами застави та іпотеки, а некоректне відображення даних у фінансовому звіті боржника може бути наслідком помилки або умисних дій суб'єкта підприємницької діяльності спрямованих на приховування від кредитора реального фінансового становища підприємства. Однак, встановлення цих обставин виходить за межі предмету доказування у даній справі, тому не може братися судом за основу при прийнятті рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 136, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 24.04.2018.

Суддя Манюк П.Т.