ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/11358/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Краснова Є.В. і Кушніра І.В.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

відповідач - житлово-будівельний кооператив-78 "Гірник-2",

розглянув заяву публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Товариство)

про перегляд Верховним Судом України

рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017

постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017

та постанови Вищого господарського суду України від 21.09.2017

у справі № 904/11358/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Товариство)

до житлово-будівельного кооперативу-78 "Гірник-2" (далі - Кооператив)

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу у розмірі 2 946,23 грн.

За результатами розгляду заяви Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Кооперативу про стягнення заборгованість за порушення грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 №13/2702-БО-4 у розмірі 2 946,23 грн., з яких: 2 211, 71 грн. пені; 270, 65 грн. "інфляційних витрат"; 463, 87 грн.- 3% річних.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 (суддя Суховаров А.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 (головуючий суддя - Верхогляд Т.А., судді Пархоменко Н.В.і Паруснікова Ю.Б.), у задоволені позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.09.2017 постанову суду апеляційної інстанції зі справи залишено без змін.

У заяві про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017, постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 21.09.2017 у справі № 904/11358/16, поданій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017), Товариство, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 21.09.2017, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017 зі справи №904/11358/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК України, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 08.11.2017 зі справи № 911/3706/16 та від 13.11.2017 зі справи № 904/11214/16.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Кооперативом подано до суду касаційної інстанції заяву, в якій останній просить залишити заяву Товариства без задоволення, а постанову Вищого господарського суду України без змін.

Перевіривши наведені у заяві обставини, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що заява Товариства не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.12.2012 Товариство (продавець) та Кооператив (покупець) уклали договір купівлі-продажу природного газу №13/2702-БО-4 (далі - Договір), за умовами якого:

- продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Товариством за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору (пункт 1.1);

- газ, що подається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (пункт 1.2);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2).

На виконання умов Договору позивач протягом періоду з січня по грудень 2013 року передав у власність відповідачу газ в обсязі 50, 648 тис.куб.м на загальну суму 234 321, 80 грн.

Оплата отриманого позивачем природного газу була проведена з порушенням умов пункту 6.1 Договору.

Остаточний розрахунок з Товариством за поставлений газ проведено 14.01.2014.

У зв'язку з тим, що зобов'язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених Договором строків оплати, Товариством нараховано Кооперативу пеню, 3 % річних та "інфляційні втрати".

У справі, яка розглядається, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні втрати не підлягають стягненню з відповідача в силу імперативних приписів частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон), що набрав чинності 30.11.2016. Так, станом на день набрання чинності Законом відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором; відповідач є теплопостачаьною та теплогенеруючою організацією, і на нього поширюється дія Закону; згідно із Законом заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих сум неустойки, 3% річних та "інфляційних втрат" перед стягувачем та їх реалізація не перебувають в залежності від обставин формування реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості та участі відповідача у визначеній процедурі списання.

Разом з тим у справах, копії постанов яких надано для порівняння, Вищий господарський суд України у подібних правовідносин висловив правову позицію про те, що для списання у відповідності до приписів частини третьої статті 7 Закону нарахованих позивачем неустойки, 3% річних та "інфляційних втрат", особа - боржник повинна набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеною до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово - комунального господарства. Сплата ж заборгованості до вступу в дію зазначеного Закону не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки такому списанню обов'язково передує включення боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Невключення боржника до відповідного реєстру виключає можливість застосування до спірної заборгованості наведених положень Закону щодо її списання.

Викладене свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться у заяві, Касаційний господарський суд виходить з такого.

30.11.2016 набрав чинності Закон, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 11126 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

Враховуючи мету, яку переслідують приписи пункту 1 статті 11116 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, та статті 11128 цього Кодексу у тій же редакції, а саме сприянню однаковому застосуванню судами одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, Касаційний господарський суд не відступає від правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.02.2018 зі справи №922/4355/14, у постанові від 07.02.2018 зі справи №927/1152/16, прийнятих за наслідками перегляду постанов Вищого господарського суду України, тому не вважає, що норми права у судових рішеннях, про перегляд яких подана заява, застосовані неправильно, відтак у задоволенні заяви належить відмовити.

З огляду на викладене заява Товариства про перегляд Верховним Судом України рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017, постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 21.09.2017 у справі №904/11358/16 задоволенню не підлягає.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, статтями 11123, 11124, 11126 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про перегляд Верховним Судом України рішення господарського суду Дніпропетровської області від 01.02.2017, постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 21.09.2017 у справі № 904/11358/16.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя Є. Краснов

Суддя І. Кушнір