ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2018. Справа № 917/2097/17

м. Полтава

За позовом Заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури, проспект Свободи, 4-а, м. Кременчук, Полтавська область, 39601

в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, площа Перемоги, 2, м. Кременчук, 39600

до Фізичної особи-підприємця Сумцова Юрія Станіславовича, АДРЕСА_1

про стягнення грошових коштів

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від прокуратури: Цирфа Т.В. (посвідчення № 036058 від 16.10.15.);

від позивача: Василевська Ю.О. (довіреність № 407 від 28.12.17.);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури (далі - прокурор/ прокуратура) звернувся з позовною заявою до господарського суду Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (далі - позивач/ Виконком) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сумцова Юрія Станіславовича (далі - відповідач/ ФОП Сумцов Ю.С.) 166253,62 грн., в тому числі 160476,47 основного боргу та 5777,15 грн. пені. В обґрунтування позову прокурор посилається на невиконання відповідачем умов договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Кременчука від 14.09.2017.

12.02.2018. від прокурора надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 60476,47 основного боргу та 5777,15 грн. пені (а.с. 151-153). 05.03.2018. така ж заява про зменшення розміру позовних вимог надійшла від позивача (а.с. 169-170).

06.03.2018. від прокурора надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача 5777,15 грн. пені (а.с. 176-178). 13.03.2018. така ж заява про зменшення розміру позовних вимог надійшла від позивача (а.с. 186-187).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вказану норму, заяви про зменшення розміру позовних вимог, були прийняті судом до розгляду. В зв'язку з цим розглядається позов про стягнення з відповідача 5777,15 грн. пені.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.12.2017. позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання у справі призначено на 25.01.2018.

25.01.2018. суд відклав підготовче засідання на 15.02.2018.

15.02.2018. суд за клопотанням позивача постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання у справі на 14.03.2018.

Ухвалою від 14.03.2018. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.04.2018.

В судове засідання 17.04.2018. відповідач не з'явився.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового розгляду справи по суті, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення. Таким чином, неявка в судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач у відзиві на позов просив суд зупинити провадження у справі № 917/2097/17 до розгляду касаційної скарги відповідача у Касаційному господарському суді у складі Верховного суду у справі № 917/554/17, оскільки предметом позову у справі № 917/554/17 є визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Кременчука від 14.09.2017., стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду по даній справі.

Оскільки, на момент закриття підготовчого провадження у справі відповідачем було повністю сплачено основну заборгованість за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Кременчука від 14.09.2017., тобто, відповідачем фактичним виконанням договору визнано факт його укладення між сторонами, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі було відхилено судом.

В судовому засіданні 17.04.2018. прокурор та представник позивача підтримують позов у повному обсязі з врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог.

Суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.06.2017. частково задоволено позов виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до ФОП Сумцова Ю.С. про визнання укладеним договору про пайову участь, визнано укладеним договір про залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Кременчука по об'єкту будівництва Торгово-адміністративна будівля в районі автошколи по вул. Небесної Сотні (попередня назва - Пролетарська), 36/68 у місті Кременчуці Полтавської області в редакції запропонованій виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2017. залишено без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 22.06.2017. у справі № 917/554/17.

Постановою касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 03.04.2018. рішення Господарського суду Полтавської області від 22.06.2017. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.09.2017. у справі № 917/554/17 залишено без змін.

Таким чином, рішення Господарського суду Полтавської області від 22.06.2017. набрало законної сили 14.09.2017.

Згідно ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Тобто, днем підписання між сторонами договору про залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Кременчука по об'єкту будівництва Торгово-адміністративна будівля в районі автошколи по вул. Небесної Сотні, 36/68 у місті Кременчуці Полтавської області (далі - договір), вважається 14.09.2017.

Згідно п. 2.2.1. договору ФОП Сумцов Ю.С. (замовник за договором) зобов'язується перерахувати на спеціальний рахунок міського бюджету кошти в сумі 160476,47 грн. на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в місячний термін з моменту підписання договору.

Прокурор у позові зазначає, що ФОП Сумцов Ю.С. на момент подання позовної заяви не перерахував кошти на відповідний рахунок, не надав копій платіжних документів, які підтверджують сплату пайової участі у повному обсязі, а отже не виконав умови договору.

Згідно п. 3.2. договору, за порушення строку сплати, передбаченого п. 2.2.1. договору замовник сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день простроченої сплати.

На підставі вказаного пункту договору прокурор просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 5777,15 грн. за період прострочення зобов'язання з оплати пайового внеску з 15.10.2017. по 20.11.2017.

В обґрунтування підстав подання вказаного позову прокурором, останній зазначає наступне.

Представництво інтересів громадян та держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову - єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.

Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами, коли порушуються інтереси держави, або визнання незаконними правових актів, дій чи рішень органів чи посадових осіб.

Підставою представництва інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або державою.

Стаття 53 ГПК України передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовом в інтересах держави.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів, чи в чому існує загроза інтересам держави. Поняття «інтереси держави» є оціночним у кожному конкретному випадку, прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність її захисту.

Відповідно до п п. 3, 4, 5 рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів, в їх основі завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на гарантування її економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо; інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Належна інженерно-транспортна та соціальна інфраструктура є необхідною умовою економічного та соціального розвитку як країни в цілому, так і відповідного регіону, що є одним із основних завдань держави.

Створення та розвиток інфраструктури потребує значних матеріальних затрат і неможливе без відповідного фінансового забезпечення, передусім за рахунок бюджетного фінансування, джерела якого визначені законом.

Джерелом для бюджетного фінансування потреб розвитку інфраструктури населеного пункту є пайова участь замовників об'єктів будівництва, яка полягає у сплаті ними до місцевого бюджету коштів у визначеному відповідно до закону розмірі.

Окрім того, незалучення окремих замовників об'єктів будівництва до сплати пайової участі не лише спричиняє втрати бюджету, неможливість належного фінансування витрат на розвиток інфраструктури, а й є дискримінацією добросовісних замовників будівництва, які опиняються у гіршому економічному чи конкурентному становищі поряд із замовниками, що ухилились від сплати пайової участі.

Вказаним визначається наявність інтересу держави у виконанні відповідачем обов'язку сплати пайової участі.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах виступає виконавчий комітет Кременчуцької міської ради. Проте, незважаючи на сплив строку сплати по договору, на момент звернення прокурором з позовною заявою до суду Виконкомом не вжито заходів, спрямованих на реальне стягнення коштів до бюджету.

Враховуючи викладене, підставами для подачі даного позову та представництва інтересів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради є не здійснення останнім повноважень по стягненню суми за договором в судовому порядку, а також захист інтересів держави, оскільки внаслідок порушення відповідачем умов договору до місцевого бюджету не надходить відповідна сума коштів, що ускладнює виконання виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради завдань, покладених на нього Конституцією України та іншими законами України.

У відповідності до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Кременчуцькою місцевою прокуратурою, попередньо повідомлено виконавчий комітет Кременчуцької міської ради про здійснення представництва його інтересів у суді при стягненні коштів за договором про залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Кременчука з ФОП Сумцова Ю.С.

Відповідач у відзиві зазначає, що у тексті договору, який був запропонований позивачем і який визнано судом укладеним є відкладальна умова щодо набуття ним чинності.

Так, відповідно до п. 5.1. договору, він набуває чинності після підписанні сторонами та реєстрації в управлінні економіки виконавчого комітету Кременчуцької міської ради.

Таким чином, на думку відповідача, визнання судом договору укладеним свідчить лише про його підписання сторонами та досягнення всіх його істотних умов. Задля набуття чинності договір повинен бути зареєстрованим в управлінні економіки виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, як це вимагає п. 5.1 договору. На думку відповідача така реєстрація договору взагалі не здійснена, тож твердження про набуття чинності договором є передча сним. В зв'язку з цим позивач заперечує позов.

Суд не погоджується із вказаним запереченням відповідача виходячи з наступного.

Як зазначено вище, відповідно до п. 2.2.1. договору замовник зобов'язується перерахувати на спеціальний рахунок міського бюджету кошти в сумі 160476,47 грн. на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в місячний термін з моменту підписання договору. Оскільки моментом підписання договору є момент набрання рішенням суду законної сили, тобто 14.09.2017., і з цим погоджується сам відповідач у відзиві, то підстави вважати, що строк оплати внеску згідно умов договору настає через місяць після реєстрації договору в управлінні економіки виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, відсутні.

До того ж позивачем надано копію витягу з журналу реєстрації договорів щодо залучення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста 08-42 відповідно до якого спірний договір зареєстровано 13.09.2016 за № 54/16.

В зв'язку з цим, заперечення відповідача судом до уваги не беруться.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 ГК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта - для нежитлових будівель та споруд.

Згідно п. 3 "Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Кременчука" від 01.11.11. зі змінами та доповненнями від 07.07.15. (далі - Положення), для нежитлових будівель та/або споруд, для вбудовано-прибудованих нежитлових (комерційних) приміщень до житлових будинків, передбачений коефіцієнт розміру пайового внеску 0,05% вартості будівництва об'єкта містобудування.

У відповідності до п. 2.6 Положення, у разі не укладання замовником (інвестором) договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста до введення в експлуатацію, розрахована величина пайової участі збільшується на 10 відсотків, але не повинна бути більше граничного розміру пайової участі, визначеного Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач згідно умов договору, повинен був здійснити оплату коштів в сумі 160476,47 грн. на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у місячний термін з моменту підписання договору, тобто до 15.10.2017.

Проте, позивач сплатив вказані кошти вже після порушення провадження по даній справі, а саме, платіжним дорученням від 16.01.2018. сплачено 100000,00 грн. і платіжним дорученням від 19.02.2018. сплачено 60476,47 грн.

Тобто, в період з 15.10.2017. по 20.11.2017., за який прокурор нараховує пеню, зобов'язання по сплаті коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста було прострочене і не погашене. Таким чином прокурор правомірно нараховує пеню за вказаний період.

Судом встановлено, що прокурор нараховує пеню у розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки відповідно до п. 3.2. договору, проте, згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що за період з 15.10.2017. по 20.11.2017. пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, нарахована на суму боргу 160476,47 грн., становить 4286,70 грн., що менше суми пені, нарахованої за цей же період на цю ж суму боргу прокурором.

Таким чином, стягненню підлягає пеня у розмірі 4286,70 грн. В цій частині позов обґрунтований та підтверджений належними доказами, а отже підлягає задоволенню. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судом встановлено, що прокурором при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2493,80 грн. З врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, судовий збір за розгляд позову, ціна якого становить 5777,15 грн., на момент звернення прокурором з позовом у 2017 році становить 1600,00 грн. Таким чином, судовий збір в розмірі 893 грн. 80 коп., надлишково сплачений платіжним дорученням № 1861 від 29.11.2017., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/2097/17, підлягає поверненню прокуратурі з державного бюджету.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сумцова Юрія Станіславовича (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на спеціальний рахунок міського бюджету м. Кременчука (КБК 24170000, рахунок № 0008, МФО 831019, банк одержувача ГУДКСУ у Полтавській області, код 37965850) 4286 грн. 70 коп. пені.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сумцова Юрія Станіславовича (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь прокуратури Полтавської області (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, р/р 6160 банк ДКСУ м. Київ МФО 820172, ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету - 2800) 1187 грн. 22 коп. судового збору.

4. Повернути з державного бюджету прокуратурі Полтавської області (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, р/р 6160, банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір в розмірі 893 грн. 80 коп., надлишково сплачений платіжним дорученням № 1861 від 29.11.2017., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 917/2097/17.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 25.04.2018.

Суддя О.С. Семчук