РІШЕННЯ

Іменем України

18 квітня 2018 року м. Чернігів справа №927/735/16

Господарським судом Чернігівської області у складі колегії суддів Книш Н.Ю. - головуючий суддя, суддів - Федоренко Ю.В., Шморгуна В.В.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу 927/735/16

за позовом: Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави

вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000

В особі позивача-1: Кабінету Міністрів України,

вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008

В особі позивача-2: Міністерства аграрної політики та продовольства України,

вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів 1,2: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області,

проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000

До відповідача-1: Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області,

вул. Трудова, 2 -А, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, 16700

Відповідача 2: Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», вул. Саксаганського, 1, м. Київ, 01033

Відповідача 3: Ічнянської міської ради,

вул. Трудова, 2 -А, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, 16703

Про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно

За участю представників учасників справи:

від позивача-1: не прибув

від позивача-2: не прибув

від третьої особи: ОСОБА_1 головний спеціаліст відділу, довіреність №56 від 13.12.2017

від відповідача-1: не прибув

від відповідача-2: ОСОБА_2, представник, довіреність №67 від 20.02.2018

від відповідача-3: не прибув

від прокуратури: ОСОБА_3, прокурор відділу прокуратури Чернігівської області

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року заступником прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі позивача-1 Кабінету Міністрів України та позивача-2 Міністерства аграрної політики та продовольства України подано позов до відповідача-1 Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області та до відповідача-2 Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.12.2011 № 263 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140» та про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 № 5002 серії САВ № 680823, розташованого по вул. Вокзальній, 140 в м. Ічня Чернігівської області, видане виконкомом Ічнянської міської ради Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на неправомірне вибуття майнового комплексу Ічнянське хлібоприймальне підприємство з державної власності та передачу його у приватну власність відповідача-2. Прокурор зазначає, що рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.12.2011 №263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості м. Ічня вул. Вокзальна, №140» суперечить актам цивільного законодавства, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 №5002 серії САВ №680823 видано на підставі незаконного рішення, отже воно підлягає визнанню недійсним, оскільки відсутні правові підстави набуття ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» права приватної власності на зазначені нежитлові обєкти. Позовні вимоги обґрунтовані постановами Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 764 «Про заходи з утворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», від 06.06.2011 № 593 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 764», нормами Закону України «Про перелік обєктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999, Закону України «Про управління обєктами державної власності» від 21.09.2006 № 185-V, статтями 319, 326, 328, 393 Цивільного кодексу України та ст. ст. 141, 145 Господарського кодексу України.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 09.08.2016 на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції діючій на моменти винесення ухвали) було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Ічнянську міську раду ().

Судом встановлено, що на момент прийняття відповідачем -1 Виконавчим комітетом Ічнянської міської ради спірного рішення № 263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня вул. Вокзальна, 140», останній не був зареєстрований як юридична особа, а відповідно до ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування» був виконавчим органом Ічнянської міської ради без статусу окремої юридичної особи (т.2, а.с.18).

Відповідно до ухвали від 30.08.2016 суд вилучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 Ічнянську міську раду () зі складу учасників судового розгляду та на підставі ст. 24 Господарського процесуального кодексу України (в редакції діючій на моменти винесення ухвали) залучив її до участі у справі в якості відповідача 3.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2016 за клопотанням прокурора на підставі ст.27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент винесення ухвали) залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2016 позов задоволено повністю, визнано недійсним та скасовано рішення Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 28 грудня 2011 року за № 263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140»; визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 № 5002 серії САВ № 680823, розташоване по вул. Вокзальній, 140, в м. Ічня, Чернігівської області, видане Виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Стягнуто на користь прокуратури Чернігівської області з Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області 918,66 грн. судового збору, з Ічнянської міської ради Чернігівської області 918,67 грн. судового збору та з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 918,67 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2016р. у справі № 927/735/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2017 скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.12.2016 у справі №927/735/16, справу №927/735/16 направлено до Господарського суду Чернігівської області на новий розгляд в іншому складі суддів.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 N2147-VIII, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу XI Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до положень ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, у постанові Вищого господарського суду України від 06.12.2017 у справі №927/735/16 колегія суддів зазначила, що, здійснивши аналіз наданих сторонами доказів та врахувавши вимоги законодавства, господарські суди прийшли до правильного висновку, що держава в особі КМУ здійснила заходи щодо зміни організаційно-правової форми ДП «ДПЗК України» на ПАТ «ДПЗК України», і визначила останньому розмір статутного капіталу, проте майно, на суму вартості якого сформовано статутний капітал, у тому числі спірний комплекс, у власність ПАТ «ДПЗК України» переданий не був. Приймаючи оскаржуване рішення виконавчий комітет Ічнянської міської ради не зясував належності права власності на спірне майно та безпідставно визнав на нього право власності за ПАТ «ДПЗК України», а тому суди прийшли до правильного висновку про наявність підстав для визнання незаконним спірного рішення та недійсним свідоцтва про право власності. Але під час розгляду цієї справи відповідачем ПАТ «ДПЗК України» було подано до суду заяву про застосування позовної давності. Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Колегія суддів зазначила, що при новому розгляді справи суду слід врахувати наведене у постанові, на підставі належної правової оцінки всіх зібраних у справі доказів більш ретельно зясувати відповідно до приписів ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності для позивачів, встановивши не лише час з якого їм стало відомо про порушення своїх прав, а й обставини, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які свідчать про обєктивну неможливість для позивачів бути обізнаними про порушення їх прав з моменту вчинення відповідного порушення, перевірити доводи і заперечення сторін та вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідно до розпорядження від 03.01.2018 №02-01/3/18 «Щодо призначення колегіального розгляду справи №927/735/16», протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2018 та протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.01.2018 справа № 927/735/16 передана на новий розгляд колегії суддів в складі: головуючий суддя Книш Н.Ю., судді Федоренко Ю.В., Белов С.В.

У звязку з перебуванням судді Белова С.В. у відрядженні відповідно до розпорядження від 26.01.2018 №02-01/4/18 «Щодо заміни відсутнього судді в колегії по справі №927/735/16» та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2018 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Книш Н.Ю., судді: Федоренко Ю.В., Шморгун В.В.

За приписами ч.14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається з початку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою від 05.01.2018 суд визначив здійснювати розгляд справи №927/735/16 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

До початку підготовчого засідання 30.01.2018 від відповідача-2 (ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» надалі - ПАТ «ДПЗК України», ПАТ «ДПЗКУ»), надійшов відзив від 23.01.2018 №130-2-21/414, в якому відповідач-2 проти позову заперечує та просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, відповідач-2 зазначає, що при розгляді справи у 2016 році, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правового режиму майна ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яке передано до статутного капіталу на виконання постанови КМУ від 06.06.2011 №593 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764» з посиланням на ЗУ «Про перелік обєктів державної власності, що не підлягають приватизації», оскільки зазначений Закон не містить в переліку - Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», на базі майна якого сформовано статутний капітал ПАТ «ДПЗК України», що в статуті визначено, що товариство є власником майна. Відповідно до п. 2 Наказу МінАПК №634 від 17.11.2011 прийнято рішення здійснити емісію акцій ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на весь розмір його статутного капіталу 867 717 000,00 грн. Відповідач-2 стверджує, що з моменту внесення зазначеного майна до статутного капіталу товариства та реєстрації випуску акцій останнього держава отримала у власність 100% акцій товариства, а ПАТ «ДПКЗУ», відповідно, набуло право власності на передане йому майно, що майно належить ПАТ «ДПКЗУ» на праві приватної власності і оформлення правовстановлювальних документів на майно здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства України. У поданому відзиві відповідач-2 також зазначає, що при першому розгляді справи ПАТ «ДПКЗУ» заявою від 18.08.2016 №130-2-12/4358 заявило про сплив позовної давності. Відповідач-2 вважає, що строк у межах якого особа могла звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу стосовно скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради №263 від 28.12.2011 є 28.12.2014, а визнання недійсним свідоцтво серії САВ №680823 від 27.01.2012 є 27.01.2015 відповідно. Відповідач-2 наголошує, що з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. Прокурор звернувся до суду з позовною заявою №05-64-16 від 27.07.2016 після спливу строку у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідач, посилаючись на те, що державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобовязаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, вважає, що з 27.01.2012 Кабінету Міністрів України в особі Міністерства юстиції України було відомо або могло бути відомо про реєстрацію ПАТ «ДПЗКУ» права приватної власності на спірне нерухоме майно. Відповідач-2 наголосив на тому, що листом № 130-2-802/2-15/2032 від 28.03.2012 надавав позивачу 2 Міністерству аграрної політики та продовольства України інформацію про отримання свідоцтва на право приватної власності серії САВ № 680823 від 27.01.2012. Відповідач-2 вважає за доцільне повідомити, що в 2012 році державою було офіційно визнано та підтверджено факт виникнення права власності ПАТ «ДПЗКУ» на спірне майно шляхом державної реєстрації такого речового права, що держава в особі відповідних органів державної реєстрації була обізнана з фактом державної реєстрації на підставі свідоцтва про право власності ПАТ «ДПЗКУ» на спірне майно з 2012 року. Відповідач-2 стверджує, що позивачі мали обєктивну можливість дізнатись про прийняття рішення Виконавчим комітетом Ічнянської міської ради та про реєстрацію права приватної власності на майно за ПАТ «ДПЗКУ».

У поданих поясненнях від 25.01.2018 №10-03-00298 (які за змістом відповідають раніше поданим поясненням від 21.12.2016 №10.03.04353) третя особа, зокрема, зазначає, що засновником ПАТ «ДПЗК України» є держава в особі Кабінету Міністрів України, що Регіональне відділення здійснює управління корпоративними правами держави у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, що належать до сфери його управління. Однак, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області не проводилась приватизація ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», а отже корпоративні права товариства не перебувають в управлінні третьої особи. Відповідно до інформації з ЄДРПОУ органом управління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є Міністерство аграрної політики та продовольства України. Третя особа зазначає, що при вирішенні даної справи судом державне майно буде повернене органу управління - Міністерству аграрної політики та продовольства України.

У поданих відзивах від 22.01.2018 №03-05/118 та від 22.01.2018 №03-05/112 (які співпадають за змістом) на позовну заяву, які надійшли відповідно від відповідача-1 та відповідача-3, останні просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач-1 та відповідач-3 зазначають, що зміна форми власності з державної на приватну відбулася в рамках процедури реорганізації, шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація» у Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація» (процедура корпоратизації), а передавши до статутного капіталу відповідача-2 майно дочірніх підприємств ДАК «Хліб України», держава в особі Кабінету Міністрів України втратила на нього право власності (державне майно перейшло у приватну власність господарського товариства) та отримала у державну власність акції товариства. Відповідачі-1, 3 вважають, що Виконавчий комітет Ічнянської міської ради правомірно, на підставі проекту рішення виконавчого комітету, акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 30.03.2011 року № 47, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства України, передавального акту від 30.09.2011, затвердженого заступником Міністерства аграрної політики та продовольства України, передавального акту № 47 від 21.11.2011 року, а також постанов КМУ від 11.08.2010 № 764 «Про заходи з утворення ДП «ДПЗК України» та від 06.06.2011 № 593 «Про внесення змін до постанови КМУ від 11.08.2010 № 764» та наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 № 325 «Про реорганізацію шляхом перетворення ДП «ДПЗК України», - прийняв рішення від 28.12.2011 № 263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140», на підставі якого було видано оскаржуване свідоцтво про право власності № 5002 від 27.01.2012 серія САВ № 680823. Крім того, відповідачі-1, 3 вважають, що рішення Виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.12.2011 №263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140» є ненормативним актом, який застосовується одноразово і з прийняттям якого виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, рішення Виконкому вичерпало свою дію шляхом виконання, та його скасування не породжує наслідків для власника, оскільки у останнього виникло право власності і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Аналогічна позиція Ічнянської міської ради викладена у поясненнях від 19.08.2016 за №03-05/819, Виконавчого комітету Ічнянської міської ради у відзиві на позовну заяву від 19.08.2016 за №03-05/817.

Суд зазначає, що прокурор та позивач-1 проти поданої відповідачем-2 заяви про застосування строків позовної давності заперечили. Позивач-1 ствердив, що йому не було відомо про оформлення відповідачем-2 права власності на цілісний майновий комплекс за адресою вул. Вокзальна, 140, м Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, аж до моменту звернення прокуратурою з даним позовом до суду. В матеріалах справи міститься лист Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 22.09.2016 за №01.1-48/1398/7-10/3853, згідно якого останній як представник інтересів Кабінету Міністрів України (позивача-1 по справі) ствердив, що Кабінет Міністрів України не володів інформацією про порушення прав до отримання копії позовної заяви, тобто до 16.08.2016 року, а тому строки звернення до суду з зазначеним позовом прокуратурою Чернігівської області порушені не були (т.2, а.с.50-51). На запит прокуратури Чернігівської області від 02.09.2016 за № 05-64-16 щодо обізнаності Кабінету Міністрів України про оформлення права власності на цілісний майновий комплекс за адресою: вул. Вокзальна, 140, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, - останнім була надана відповідь, з якої вбачається, що позивач-1 не володів інформацією стосовно факту прийняття рішення виконавчими комітетами органів місцевого самоврядування протягом 2011-2012 років за заявами ПАТ «ДПЗК України» щодо оформлення права власності на спірні обєкти нерухомості. Про вказане рішення Кабінету Міністрів України стало відомо лише з листа прокуратури Чернігівської області (т.2 а.с.36, 78).

ОСОБА_4, як представник позивача-1, 30.01.2018 не була допущена до участі у судовому засіданні з огляду на наступне.

ОСОБА_4 було подано довіреність від 27.12.2017 №13866/9.1/22-17, яка видана Міністерством юстиції України, якою уповноважено Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області представляти в судах загальної юрисдикції України інтереси, зокрема, Кабінету Міністрів України. Також ОСОБА_4 було подано довіреність від Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 17.01.2018 №7-28/156, з якої вбачається, що останнє, посилаючись на реалізацію повноважень, наданих довіреністю Міністерства юстиції України від 27.12.2017 за №13866/9.1/22-17, уповноважило завідувача сектору судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 представляти у судах загальної юрисдикції України інтереси, зокрема, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до п. 1, п.п. 54 п. 4, п. 15 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, Міністерство юстиції України (Мінюст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України; Мін'юст відповідно до покладених на нього завдань представляє інтереси Кабінету Міністрів України у судах загальної юрисдикції; Мінюст є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства.

Отже, відповідно до ст. 60 Господарського процесуального кодексу України, довіреність на право представлення інтересів Кабінету Міністрів України в господарському суді має бути видана Міністерством юстиції України.

Згідно з п.п. 4.60 п. 4 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 №1707/5, Головне територіальне управління юстиції відповідно до покладених на нього завдань за дорученням Мін'юсту представляє інтереси Кабінету Міністрів України, Мін'юсту під час розгляду справ у судах Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, готує матеріали до розгляду цих справ.

Відповідно до ст. 245 Цивільного кодексу України довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім довіреності на одержання заробітної плати, стипендії, пенсії, аліментів, інших платежів та поштової кореспонденції (поштових переказів, посилок тощо), яка може бути посвідчена посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на стаціонарному лікуванні, або за місцем його проживання. При цьому суд зазначає, що дана норма матеріального права не передбачає виключень для окремих державних установ.

Оскільки довіреність Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 17.01.2018 №7-28/156 видана на імя ОСОБА_4 в порядку передоручення не посвідчена нотаріально, то до участі в судовому засіданні 30.01.2018 ОСОБА_4, як представник позивача-1, допущена не була.

Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 30.01.2018, підготовче засідання було відкладено на 06.02.2018.

Ухвала про виклик учасників справи у підготовче засідання, яке призначене на 06.02.2018, як свідчать матеріали справи, направлена всім учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням.

Прокурор у відповіді на відзиви від 05.02.2018 №05-64-16 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази передачі державою в особі Кабінету Міністрів України спірного майна, а саме, у власність ПАТ «ДПЗКУ». Прокурор стверджує, що з наданих відповідачем документів для реєстрації права на спірне майно вбачається, що фактична зміна статусу спірного майна з державної на приватну власність суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593. Крім того, прокурор стверджує, що позивачам у справі стало відомо про порушення їх прав лише після надходження інформації з прокуратури Чернігівської області. Прокурор звертає увагу на те, що згідно відповіді Ічнянської міської ради від 02.02.2018 №03-05/160 рішення виконкому Ічнянської міської ради від 28.12.2011 за №263 не було опубліковано в засобах масової інформації. Жодних доказів на підтвердження факту розміщення вказаного рішення виконкому в загальнодоступній мережі Інтернет або засобах масової інформації відповідачем не надано. Отже, прокурор просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач-1 у відповіді на відзив від 05.02.2018 №01.1-48/106/18-10/7, посилаючись на норми законодавства, зазначає, що рішення про зміну режиму майна Кабінетом Міністрів України не приймалося, а тому позов заступника прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо строків позовної давності позивач-1 повідомляє, що він не володів інформацією про порушення прав до отримання позовної заяви 16.08.2016. Дана обставина підтверджена листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 29.09.2016. За таких обставин позивач-1 вважає, що строк позовної давності не пропущений. В разі встановлення судом факту пропуску строку позовної давності, позивач-1 просить його поновити.

Прокурором в підготовчому засіданні 06.02.2018 заявлено клопотання про витребування доказів у справі №927/735/16 №05-64-16 від 06.02.2016. В поданому клопотанні прокурор просив витребувати у позивачів докази, що підтверджують термін, з якого часу їм стало відомо про порушене право (реєстрацію права власності за відповідачем-2 на спірні обєкти); витребувати у позивача-2 інформацію та відповідні докази про наявність (або відсутність) в інформаційно-пошуковій системі організаційно-розпорядчої документації Міністерства аграрної політики та продовольства України інформації щодо оформлення Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140 (лист від 28.03.2012 №130-2-802/2-15/2032).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2018 було витребувано у позивача-1 Кабінету Міністрів України та позивача-2 Міністерства аграрної політики та продовольства України докази, що підтверджують термін, з якого часу їм стало відомо про порушене право (реєстрацію права власності за відповідачем-2 Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на спірний обєкт на підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.12.2011 №263 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140»). Також у позивача-2 Міністерства аграрної політики та продовольства України було витребувано: інформацію та відповідні докази про наявність (або відсутність) в інформаційно-пошуковій системі організаційно-розпорядчої документації Міністерства аграрної політики та продовольства України інформації щодо оформлення Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140, щодо отримання листа Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 28.03.2012 №130-2-802/2-15/2032; інформацію та відповідні докази про порядок реєстрації вхідної/вихідної кореспонденції, який діяв у період березень-квітень 2012 року, у тому числі, але не виключно, щодо початку роботи та функцій інформаційно-пошукової системи організаційно-розпорядчої документації Міністерства аграрної політики та продовольства України, наявності іншої (паперової) форми діловодства тощо. У разі наявності іншої форми діловодства надати інформацію з відповідними доказами щодо отримання позивачем-2 листа Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 28.03.2012 №130-2-802/2-15/2032 за такою формою. Витребувано у позивача-2 копію доручення Першого заступника Міністра аграрної політики та продовольства України ОСОБА_5 від 26.03.2012 №11-3/95 щодо надання інформації про обєкти нерухомого майна для формування і ведення Єдиного реєстру обєктів державної власності; інформацію та докази щодо направлення вказаного доручення відповідачу-2 (Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України»), а також щодо отримання від останнього підтвердження його виконання; відомості з Єдиного реєстру обєктів державної власності щодо спірного обєкта нерухомості, на яке відповідачем-2 оформлено право власності. Окрім того, суд зобовязав позивача-1 Кабінет Міністрів України та позивача-2 Міністерства аграрної політики та продовольства України у строк до 23.02.2018 направити суду та одночасно всім учасникам справи витребувані судом інформацію та докази, а докази такого направлення надати суду.

Ухвала від 06.02.2018, як свідчать матеріали справи, направлена всім учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням та отримана ними, що підтверджує належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання.

09.02.2018 від позивача-2 по пошті надійшли письмові пояснення від 05.02.2018 №31-4/221 (які раніше, 06.02.2018, були надіслані на електронну адресу суду), в яких він, зокрема, зазначає, що в інформаційно-пошуковій системі організаційно-розпорядчої документації Міністерства аграрної політики та продовольства України відсутня інформація щодо листа Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про оформлення права власності на комплекс, виробничі приміщення Ічнянського хлібоприймального підприємства від 28.03.2012 за вих. №130-2-802/2-15/2032. Порядок здійснення діловодства в Міністерстві аграрної політики та продовольства України визначений наказом Мінагрополітики від 03.07.2012 №390 «Про затвердження Інструкції з діловодства Міністерства аграрної політики та продовольства України», яка була чинна на момент реєстрації документів. 26.02.2018 від позивача-2 на виконання ухвали Господарського суду Чернігівської області від 06.02.2018 надійшли пояснення від 22.02.2018 №31-4/348. В поданих поясненнях позивач-2 зазначає, що Мінагрополітики стало відомо про оформлення ПАТ «ДПКЗУ» права власності на цілісний майновий комплекс, виробничі приміщення Ічнянського хлібоприймального підприємства з моменту отримання позовної заяви прокуратури Чернігівської області, яка надійшла на адресу міністерства 01.08.2016 (вх. №03921/21-31), що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції Міністерства. Порядок здійснення діловодства в Міністерстві аграрної політики та продовольства України визначений наказом Мінагрополітики від 03.07.2012 №390 «Про затвердження Інструкції з діловодства Міністерства аграрної політики та продовольства України», яка була чинна на момент реєстрації документів. В Інформаційно-пошуковій системі організаційно-розпорядчої документації Мінагрополітики відсутня інформація щодо надходження на адресу Міністерства листа ПАТ «ДПЗКУ» про оформлення права власності на цілісний майновий комплекс, виробничі приміщення Ічнянського хлібоприймального підприємства від 28.03.2012 за вих. №130-2-802/2-15/2032. Окрім того, позивач-2 зазначає, що доручення Першого заступника Міністра аграрної політики та продовольства України від 26.03.2012 №11-3/95 в Інформаційно-пошуковій системі організаційно-розпорядчої документації Міністерства аграрної політики та продовольства України не реєструвалося, а також відсутня інформація та докази про направлення доручення до ПАТ «ДПЗКУ» та про отримання від останнього підтвердження про його виконання.

В підготовчому судовому засіданні прокурором подані письмові пояснення по справі від 01.03.2017 №05-64-2016 в яких, зокрема, зазначено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно став відкритим лише з 06.10.2015 (на підставі постанови Кабінету Міністрів України №786 від 30.09.2015). Крім того, відповідно до Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та Регламенту Кабінету Міністрів України до повноважень КМУ не віднесено здійснення моніторингу ні державних реєстрів прав, ні офіційних сайтів органів місцевого самоврядування. Щодо листа від 28.03.2012 за №130-2-802/2-15/2032, прокурор зазначає, що доказів його отримання позивачем-2 представниками відповідача-2 не надано. Відтак даний доказ не є належним та допустимим, як того вимагає Господарський процесуальний кодекс України, та не підтверджує факту повідомлення Міністерства аграрної політики та продовольства України, а також початку перебігу строку позовної давності. Прокурор стверджує, що позивачам у справі стало відомо про порушення їх прав лише після надходження інформації з прокуратури Чернігівської області, а саме після 27.07.2016 ( з моменту отримання позовної заяви прокуратури області у даній справі), що позивачі не були обізнані про прийняття оспорюваного рішення саме з моменту його прийняття, оскільки рішення приймалося без участі представників позивачів. Прокурор звертає увагу на відповідь Ічнянської міської ради від 02.02.2018 №03-05/160, згідно якої рішення виконкому Ічнянської міської ради від 28.12.2011 за №263 не було опубліковано в засобах масової інформації і жодних доказів на підтвердження розміщення вказаного рішення в загальнодоступній мережі Інтернет або засобах масової інформації відповідачами не надано.

В підготовчому судовому засіданні відповідачем-2 подані письмові пояснення від 28.02.2018 №130-2-21/1292 з додатками, щодо реальної можливості позивача-1 та позивача-2 дізнатися про оформлення права приватної власності на майно передане до статутного капіталу ПАТ «ДПЗКУ», в яких посилаючись на постанову ВСУ від 11.05.2016 №910/3723/14 (3-387гс16) зазначає, що держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку мають норми про позовну давність тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 01.03.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

19.03.2018 від позивача-1 надійшли пояснення від 16.03.2018 №01.1-48/106/18/7, в яких останній зазначає, що датою повідомлення про спір слід вважати дату реєстрації вхідної кореспонденції ухвали Господарського суду Чернігівської області про порушення провадження у справі №927/735/16 від 09.08.2016. Згідно відбитку вхідного штампу датою такої реєстрації є 11.08.2016, вхідний№ 29635/0/1-16.

У додаткових поясненнях від 27.03.2018 №05-64-2016 прокурор зазначає, що оскільки інвентаризація державного майна не проводилася, позивачі не могли знати про порушення своїх прав і дізналися лише після отримання копії позовної заяви у даній справі. Щодо листа від 28.03.2012 за №130-2-802/2-15/2032, прокурор повідомляє, що доказів його отримання позивачем-2 представниками відповідача-2 не надано. Відтак даний доказ не є належним та допустимим, та не підтверджує факту повідомлення Міністерства аграрної політики та продовольства України, а також початку перебігу строку позовної давності. Суд долучив подані пояснення до матеріалів справи.

Від позивача-2 факсом надійшло клопотання від 27.03.2018 №31-4/517 про відкладення судового засідання на іншу дату, у звязку з неможливістю прибуття представника у судове засідання, яке обумовлено значною відстанню між місцем слухання справи та Міністерством, великим навантаженням на відділ представництва інтересів Міністерства у судах Департаменту правової та законопроектної роботи, зайнятістю працівників відділу в інших судових засіданнях та некомплектністю відповідного відділу необхідною кількістю працівників, а також процедурою гострої економії бюджетних коштів повязаної з скрутним фінансовим становищем.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача-2 про відкладення судового засідання, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, документи, отримані каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних, а оригіналу вказаного клопотання у паперовій формі до суду не надходило, та відсутні поважні причини неявки позивача-2 у судове засідання.

28.03.2018 суд, керуючись ст. 182, 183, 185, Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі №927/735/16 та призначення її до судового розгляду по суті на 17.04.2018 об 11:00 год.

Ухвали повідомлення та виклик від 28.03.2018 були направлені учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями на їх адреси, вказані в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується матеріалами справи, надіслання ухвал суду оформлено згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28, оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

До початку судового засідання на електронну адресу суду 16.04.2018 від відповідачів-1, 3 надійшли ідентичні за змістом клопотання про розгляд справи, призначеної на 17.04.2018, без участі їх представників. Суд зазначив, що вказані клопотання не містять ЕЦП.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Приписами ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обовязковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до п. 1.5.6. Інструкції з діловодства в господарських судах надсилання офіційного листа електронною поштою здійснюється за умови реєстрації документа та запису вихідного реєстраційного номера і дати документа у файл, що відповідає конкретному документу. Електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом.

Згідно з п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Оскільки клопотання відповідачів-1, 3 не містить підпису ЕЦП, а тому не належать до офіційних, оригіналів вказаних клопотань у паперовій формі на час проведення судового засідання до суду не надходило, а тому вони розгляду не підлягають.

Представники позивача-1, позивача-2, відповідача-1, відповідача-3 про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями №964, 083, 948, 930, відповідно.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на належне повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду спору по суті, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи по суті, колегія суддів доходить до висновку, що неявка представників позивача-1, позивача-2, відповідача-1, відповідача-3 у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні 17.04.2018 прокурор повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзиви та додаткових поясненнях, заперечив проти доводів відповідачів-1, 3, а також заперечив проти доводів відповідача-2 ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», викладених у заяві про застосування наслідків спливу позовної давності та у відзиві на позов, просив задовольнити позов повністю, та стверджував щодо відсутності пропуску позовної давності на звернення прокурора до суду за захистом порушених прав держави, а також підтримав позицію позивача-1 та позивача-2 які стверджували про відсутність пропуску позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, що становлять предмет спору у даній справі.

Третя особа на стороні позивачів підтримала свою позицію по справі, яка була викладена у письмових поясненнях.

Представник відповідача-2 ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», повністю заперечуючи проти позову, посилався на доводи і міркування, викладені у відзиві на позов, запереченні на відповідь на відзив та заяві про застосування строків позовної давності, просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 17.04.2018 суд вийшов до нарадчої кімнати, у зв'язку з неприйняттям рішення до 17.00 год (у робочий час) 17.04.2018, суд прийняв рішення та вийшов із нарадчої кімнати 18.04.2018 і оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

Державна акціонерна компанія «Хліб України» була утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 1000 «Про утворення Державної акціонерної компанії «Хліб України» у формі відкритого акціонерного товариства, до статутного фонду якого також увійшло майно державних підприємств згідно з додатком 3, в тому числі і майно Ічнянського хлібоприймального підприємства, шляхом їх перетворення у дочірні підприємства Компанії (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України 05.11.1997 №1218 «Про прискорення приватизації хлібоприймальних та хлібозаготівельних підприємств»). При цьому виходячи зі змісту статуту ДАК «Хліб України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.1996 № 1375, майно Компанії є власністю держави і закріплюється за Компанією на праві повного господарського відання (п. 8 Статуту).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2001 № 240 було затверджено новий статут ДАК «Хліб Україна» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2007 № 887), згідно якого джерелами формування майна Компанії є, зокрема майно, що передане засновником. Майно передане засновником до статутного фонду Компанії на праві господарського відання. Компанія стосовно переданого їй засновником до статутного фонду державного майна, яке включене до переліку об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може вчиняти дії, наслідком яких може бути відчуження майна, в тому числі передача його до статутного фонду інших господарських організацій, передача в заставу тощо, до виключення такого майна із зазначеного переліку об'єктів (п.п. 34-36, 38).

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2010 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про заходи з утворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» №764.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови (зі змінами) статутний капітал державного підприємства формувався шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії «Хліб України», що ліквідуються з подальшим утворенням на їх базі відокремлених підрозділів підприємств. Зобовязано Міністерство аграрної політики та продовольства України здійснити в установленому порядку заходи, повязані з утворенням підприємства, його державною реєстрацією та включенням до переліку обєктів права державної власності, що не підлягають приватизації (з урахуванням внесених змін постановою Кабінету Міністрів України № 85 від 09.02.2011).

За умовами установчих документів Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» засновано на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України і є підзвітним йому. Джерелами формування майна підприємства є, зокрема, майно, що передане йому на баланс відповідно до рішення про створення підприємства. Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (п.п. 1.1, 4.1, 5.1, 5.3 Статуту з урахуванням змін та доповнень).

16 вересня 2010 року було проведено державну реєстрацію юридичної особи Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» () за № 1 041235.

Статутний капітал Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» було сформовано за рахунок передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Державної акціонерної компанія «Хліб Україна», що ліквідувались, в тому числі Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанія «Хліб України» «Ічнянське хлібоприймальне підприємство».

Комісією з ліквідації дочірнього підприємства Державна акціонерна компанія «Хліб України» «Ічнянське хлібоприймальне підприємство» передано, а Державним підприємством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» прийнято цілісний майновий комплекс ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське хлібоприймальне підприємство», за адресою вул. Вокзальна, 140, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область, - до якого увійшли наступні будівлі та споруди: адмінбудівля (інвентарний номер 23); активна вентиляція скл.6 (інвентарний номер 26); будівля прохідної (інвентарний номер 14); будівля складу електродвигунів (інвентарний номер 32); вагова будка (інвентарний номер 40); візировочна площадка (інвентарний номер 321); водопровід (інвентарний номер 33); ворота (інвентарний номер 322,323); господарська будівля (інвентарний номер 16) (Г-1); зерноочисна башня (інвентарний номер 38); зерносклад №1 (інвентарний номер 1); зерносклад № 10 (інвентарний номер 10); зерносклад № 2 (інвентарний номер 2); зерносклад № 3 (інвентарний номер 3); зерносклад № 5 (інвентарний номер 5); зерносклад № 6 (інвентарний номер 6); зерносклад № 7 (інвентарний номер 7); зерносклад № 8 (інвентарний номер 8); зерносклад № 9 з активною вентиляцією (інвентарний номер 9); магазин (інвентарний номер 43); мехмайстерня (інвентарний номер 30); млин (інвентарний номер 348); навіс (інвентарний номер 282); навіс (інвентарний номер 525); навіс для вагів 30тн. (інвентарний номер 39); насінневий склад (інвентарний номер 314); насінневий цех (інвентарний номер 11); норійна вишка скл. 1 (інвентарний номер 36); норійна вишка скл. 10 (інвентарний номер 34); норійна вишка скл. 9 (інвентарний номер 35); огорожа території деревяна (інвентарний номер 324); огорожа території залізобетонна (інвентарний номер 325); площадка асфальтобетонна (інвентарний номер 41); побутовий корпус двоповерховий (інвентарний номер 37); прохідна галерея скл. № 10 (інвентарний номер 27); резервуари (інвентарний номер 31); склад матеріальний з складом ГСМ (інвентарний номер 313); склад матеріальний з гаражем (інвентарний номер 333); столярна майстерня (інвентарний номер 42); зерносушарка БАС -1 (2шт.) (інвентарний номер 326, 327); зерносушилка ДСП-32 (інвентарний номер 202) та інші обєкти (далі- спірне майно), що підтверджується актом приймання передачі цілісного майнового комплексу від 30.03.2011 за № 47, підписаного головою комісії з ліквідації ДП ДАК «Хліб України» «Ічнянське хлібоприймальне підприємство», генеральним директором ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та затверджено Міністерством аграрної політики та продовольства України (т.1 а.с.150-156).

06 червня 2011 року Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у державне публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та прийняв постанову №593 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року № 764».

Постановою від 06.06.2011 за № 593 Кабінетом Міністрів України встановлено, що 100 відсотків акцій державного публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінетом Міністрів України. Державне публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо. Кабінет Міністрів України установив, що повноваження з управління корпоративними правами держави щодо державного публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України та зобовязав останнього здійснити у встановленому порядку заходи, повязані з перетворенням державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

На виконання постанов Кабінету Міністрів України № 764 від 11.08.2010 та № 593 від 06.06.2011, Міністерством аграрної політики та продовольства України видано наказ від 07.07.2011 року за № 325, згідно якого державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» мало бути реорганізовано шляхом перетворення у публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (п.1). Визначено, що Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є правонаступником майнових прав та обовязків державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (п.2). Статутний капітал ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» сформовано на базі майна ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (п.4). Аналогічні положення містяться в передавальному акті від 30 вересня 2011 року, затвердженому Міністерством аграрної політики та продовольства України (т.1, а.с.30-31).

17 листопада 2011 року Міністерством аграрної політики та продовольства України було прийнято наказ № 634 «Про деякі питання діяльності ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», виходячи зі змісту якого наказано створити Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» шляхом перетворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та затвердити його статут (п.1). (т. 1, а.с.163-166).

18 листопада 2011 року проведено державну реєстрацію припинення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» за №5041235. Водночас 18 листопада 2011 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» за №0045105, створеного в результаті перетворення Державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку на весь обсяг статутного капіталу ПАТ «ДПЗК України», у тому числі і на комплекс нежитлових будівель за адресою, вул. Вокзальна,140, м. Ічня, Ічнянський район, - було проведено реєстрацію випуску акцій товариства у кількості 8 677 170 простих іменних акцій згідно свідоцтва № 529/1/11 від 06.12.2011 та акту оцінки майна ДП «ДПЗУ України» від 26.09.2011 року (т. 3, а.с.163-169).

Як вбачається з листа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 19.12.2016 за № 12/01/26696, наданого на виконання вимог ухвали суду від 05.12.2016, згідно даних Реєстру корпоративних прав держави у статутних капіталах господарських товариств станом на 09.12.2016, розміщеному на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України, державна частка у статутному капіталі ПАТ «ДПЗК України» становить 100%, органом управління є Міністерство аграрної політики та продовольства України (т.4/7 а.с.23).

Відповідно до п. 1.4 Статуту Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 17.11.2011 № 634, засновником ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження з управління корпоративними правами товариства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 № 593 здійснює Міністерство аграрної політики та продовольства України. Товариство є правонаступником всіх прав і обовязків державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (п.1.6 Статуту).

Згідно з актом приймання-передачі майна, майнових прав та обовязків до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 18.11.2011 Державне підприємство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» передало, а Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» прийняло майновий комплекс державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Згідно з витягом з переліку необоротних активів (у тому числі й нерухомого майна) до статутного капіталу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в процедурі реорганізації шляхом перетворення ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України», як вклад було передано, зокрема, Ічнянське хлібоприймальне підприємство, до складу якого увійшло вищезазначене спірне майно. Зазначений акт підписаний, завірений печатками обох сторін та затверджений Міністерством аграрної політики та продовольства України (т. 1, а.с. 167-178).

Зважаючи на те, що чинним Господарським кодексом України прямо не передбачено зміну правового режиму майна субєкта господарювання, заснованого на державній власності, внаслідок передачі державного майна засновником до статутного фонду державного акціонерного товариства чи до статутного фонду створеного останнім дочірнього підприємства, то правовий режим цього майна належить визначати виходячи зі змісту актів про створення товариства та його установчих документів.

Статтею 115 Цивільного кодексу України передбачено, що господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. При цьому вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речові або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, набуття товариством права власності на майно, передане засновниками до його статутного фонду, відбувається у разі волевиявлення засновників на передачу цього майна саме у власність. Наявність такого волевиявлення презумується у цивільних правовідносинах, за умови що інше не передбачено законом чи установчими документами юридичної особи.

Судом встановлено, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 1000, Статуту ДАК «Хліб України», спірне майно, передане до статутного капіталу ДАК «Хліб України», а в подальшому державному підприємству Державна продовольчо-зернова компанія, правонаступником якої є ПАТ Державна продовольчо-зернова компанія України, перебувало на праві господарського відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління.

Згідно з ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Правовий режим майна суб'єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону або шляхом здачі цілісного майнового комплексу підприємства чи майнового комплексу його структурного підрозділу в оренду (ст. 145 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Нерухоме майно об'єктів державної власності, що не підлягають приватизації, не може бути відчужене, вилучене, передане до статутного капіталу господарських організацій і щодо такого майна не можуть вчинятися дії, наслідком яких може бути їх відчуження (ч. 9 ст. 11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності»).

При цьому, право господарського відання також підлягає обовязковій реєстрації у відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 5 ст. 75 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 11 Закону України «Про управління обєктами державної власності» передбачено, що державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом.

Майно, передане господарському товариству у власність засновниками і учасниками як внески, є власністю господарського товариства. Забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом (ст. ст.85, 86 Господарського кодексу України).

Законом України «Про перелік обєктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 07.07.1999 року за № 847-ХIV, затверджено перелік обєктів державної власності, що не підлягають приватизації, до якого увійшов спірний майновий комплекс Ічнянське хлібоприймальне підприємство (вул. Вокзальна, 140, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область). Водночас спірний майновий комплекс не був включений до переліку обєктів державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані. Таким чином, майно вказаного підприємства знаходиться у державній власності та не могло бути не приватизоване не корпоратизоване, всупереч твердженням відповідачів.

Згідно ч. 2 ст. 141 Господарського кодексу України, управління об'єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Управління та розпорядження державним майном здійснюється з додержанням приписів Закону України «Про управління обєктами державної власності», Закону України «Про приватизацію державного майна», постанови КМУ від 06.06.2007 № 803 «Про затвердження порядку відчуження обєктів державної власності», що визначають органи, уповноважені розпоряджатися державним майном та порядок зміни ним державної форми власності на іншу.

Передача обєктів права державної власності щодо цілісних майнових комплексів підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України. Однак, згідно матеріалів справи, спірне майно не передавалось у власність товариства, а лише надавалось йому для здійснення статутної діяльності, а відтак, Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про зміну правового режиму спірного цілісного майнового комплексу. У зв'язку з чим матеріалами справи не підтверджено зміну форми власності з державної на приватну. Ічнянське хлібоприймальне підприємство (вул. Вокзальна, 140, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область), яке не було виключено з переліку обєктів державної власності, що не підлягають приватизації.

З огляду на вище наведене суд доходить висновку про неправомірне набуття відповідачем-2 права власності на спірне майно, а також про невизнання ним права держави Україна, як власника цього майна.

За таких обставин, позовні вимоги прокурора про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 28 грудня 2011 року за № 263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Зі змісту ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» вбачається, що державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється на підставі документів, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно.

21 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», в особі філії «Ічнянське хлібоприймальне підприємство», звернулось до Ічнянської міської ради листом від 21.12.2011 № 194 з проханням про надання дозволу на виготовлення свідоцтва на право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: вул. Вокзальна, 140, м. Ічня, Чернігівська область, із зазначенням власника Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського,1 (т. 1, а.с.89).

Як вбачається із матеріалів справи, виконавчий комітет Ічнянської міської ради, розглянувши наступні документи: проект рішення виконавчого комітету, заяву філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Ічнянське хлібоприймальне підприємство № 194 від 21.12.2011 року, статут ПАТ «ДПЗКУ», затверджений наказом №634 Мінагрополітики від 17.11.2011, акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 30.03.2011 року № 47, затверджений Міністерством аграрної політики та продовольства України, передавальний акт № 47 від 21.11.2011 року, передавальний акт від 30.09.2011, затверджений Міністерством аграрної політики та продовольства України, а також постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 764 «Про заходи з утворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та від 06.06.2011 № 593 «Про внесення змін до постанови КМУ від 11.08.2010 № 764», наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2011 № 325 «Про реорганізацію шляхом перетворення ДП «ДПЗК України», керуючись п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, прийняв оскаржуване рішення від 28.12.2011 № 263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140» за Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на обєкти нерухомого майна, що знаходяться в м.Ічня, вул. Вокзальна, 140 в складі обєктів, перелік яких наведено у п.1 оспорюваного рішення (т. 1, а.с.21).

На підставі зазначеного рішення Ічнянською міською радою було видано власнику - Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 за № 5002 серії САВ 680823 на комплекс, виробничі приміщення хлібоприймального підприємства, загальною площею 13967,2 кв.м. за адресою: вул. Вокзальна, 140, м. Ічня, Чернігівська область. (т. 1, а.с.22). У спірному свідоцтві зазначено: форма власності приватна.

Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав номер витягу 32998675 від 27.01.2012 (т.1, а.с.23) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, комплекс Виробничих приміщень хлібоприймального підприємства за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, м. Ічня, вулиця Вокзальна, 140, загальною площею 13967,2 кв.м зареєстровано право власності за Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на підставі свідоцтва про право власності, САВ №680823, №5002, від 27.01.2012, форма власності приватна (т.1, а.с.57-60).

Пунктом 8.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 (чинного станом на 28.12.2011), передбачено, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування, зокрема, юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об'єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на 28.12.2011), обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, в тому числі і право господарського відання. Отже, орган реєстрації повинен дослідити надані документи та встановити, яке саме право, згідно наданих документів, підлягає державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що фактична зміна статусу спірного майна з державної на приватну власність суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 № 593, яка чітко передбачає відсутність у відповідача-2 права розпорядження щодо майна переданого засновником (державою) до його статутного капіталу в якості внеску, а тому, на думку суду, враховуючи наявність в поданих відповідачем-2 документах Постанови КМУ №593, відповідачі 1, 3 не мали право приймати оскаржуване рішення, на підставі якого відповідачу-2 було видане оскаржуване свідоцтво про право власності, що не передбачає будь-яких обмежень прав відповідача-2 на спірне майно.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституцією України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

В силу норми, закріпленої в ст. 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Вимога про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.12.2011 за № 263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140», заявлена у комплексному поєднанні з вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно, яке видане на підставі оскаржуваного рішення. При цьому свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності (ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а тому позов про визнання недійсним свідоцтва про право власності може бути предметом розгляду в господарських судах як окремий спосіб захисту спрямований на поновлення порушених прав у судовому порядку.

Оскільки при прийняті виконавчим комітетом Ічнянської міської ради рішення від 28.12.2011 №263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості м. Ічня вул. Вокзальна, 140» та при видачі спірного свідоцтва про право власності були відсутні документи, які б підтверджували зміну форми власності на об'єкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140 з державної на приватну, а тому суд доходить висновку, що відповідачу-2 повинні були відмовити в оформленні та видачі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно відповідно до положень п.4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи вище встановлені обставини, а також висновок суд про невідповідність чинному законодавству рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.12.2011 №263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості м. Ічня вул. Вокзальна, 140», тому обґрунтованою є і вимога про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 № 5002 серії САВ № 680823, розташоване по вул. Вокзальній, 140, в м. Ічня, Чернігівської області, видане Виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду 28.03.2018 у справі №925/792/17.

Таким чином, виходячи з того, що прокурором доведено порушення інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства аграрної політики та продовольства України, що полягає у неправомірному вибутті майнового комплексу Ічнянське хлібоприймальне підприємство (вул. Вокзальна, 140, м. Ічня, Ічнянський район, Чернігівська область) з державної власності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню повністю.

Твердження відповідача-2 щодо того, що Вищий адміністративний суд України в постанові від 21.07.2015 по справі № К/800/64162/13 встановив, що держава в особі Кабінету Міністрів України прийняла рішення про зміну правового режиму спірного майна в рамках процедури реорганізації ДП «ДПЗКУ» у ПАТ «ДПЗКУ», що здійснювалась на виконання приписів постанови КМУ від 06.06.2011 № 593, судом до уваги не приймаються, оскільки висновки зроблені в межах адміністративної справи не стосувались предмету її розгляду (спір про зобовязання Реєстраційної служби вчинити дії щодо видачі свідоцтва про право приватної власності), та були оціночним судженням, а не преюдиціальним фактом встановленим судом.

Окрім того, в постанові Вищого господарського суду від 06.12.2017 у даній справі зазначено, що «здійснивши аналіз наданих сторонами доказів та врахувавши вимоги законодавства, господарські суди прийшли до правильного висновку, що держава в особі КМУ здійснила заходи щодо зміни організаційно-правової форми ДП «ДПЗК України» на ПАТ «ДПЗК України», і визначила останньому розмір статутного капіталу, проте майно, на суму вартості якого сформовано статутний капітал, у тому числі спірний комплекс, у власність ПАТ «ДПЗК України» переданий не був.».

Заперечення відповідача-1, відповідача-2, відповідача-3 проти позовних вимог та їх твердження про правомірність прийнятого рішення виконавчим комітетом Ічнянської міської ради від 28.12.2011 №263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості м. Ічня вул. Вокзальна, 140» та видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 № 5002 серії САВ № 680823 спростовується вище наведеним у судовому рішенні та встановленими обставинами під час розгляду справи.

Відповідачем-2 було подано заяву від 18.08.2016 за № 130-2-12/4358 про сплив позовної давності, згідно якої останній просив суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити прокурору в задоволенні заявленого позову (т. 1, а.с.108-111). Відповідачі-1,3 заяву про сплив позовної давності підтримали.

Як вбачається з постанови Вищого господарського суду від 06.12.2017 у справі №927/735/16 колегія суддів зазначила, що при новому розгляді справи суду слід врахувати наведене у постанові, на підставі належної правової оцінки всіх зібраних у справі доказів більш ретельно зясувати відповідно до приписів ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності для позивачів, встановивши не лише час з якого їм стало відомо про порушення своїх прав, а й обставини, підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які свідчать про обєктивну неможливість для позивачів бути обізнаними про порушення їх прав з моменту вчинення відповідного порушення, перевірити доводи і заперечення сторін та вирішити спір відповідно до норм чинного законодавства.

На виконання постанови Вищого господарського суду України від 06.12.2017 у справі №927/735/16 щодо підстав застосування позовної давності у спірних взаємовідносинах суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 Цивільного кодексу України, абзац третій частини другої статті 20 Господарського кодексу України визначають визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №5004/2115/11).

Частиною 2 ст. 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із зазначених органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органів державної влади, права та інтереси яких він захищає, то і перебіг строку позовної давності розпочинається з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади, а не прокурор (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 3-126гс15).

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа не тільки довідалася, а й могла довідатися про порушення свого права.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо, адже норма частини першої статті 261 Цивільного кодексу України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Прокурором подано позов до Господарського суду Чернігівської області 08.08.2016, що підтверджується відбитком штампу суду про одержання матеріалів позовної заяви.

Прокурором визначено, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовано необхідність їх захисту і вірно вказані Кабінет Міністрів України та Міністерство аграрної політики та промисловості України як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідач-2 стверджує, що строк у межах якого особа могла звернутися до суду з вимогою про свій захист цивільного права або інтересу стосовно скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради №263 від 28.12.2011 є 28.12.2014, щодо визнання недійсним свідоцтва серії САВ №680823 від 27.01.2012 є 27.01.2015 відповідно, а прокурор звернувся до суду з позовною заявою №05-64-16 від 27.07.2016 вже після спливу строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як вказано прокурором у позовній заяві та вбачається із матеріалів справи, прокурору стало відомо про наявні порушення інтересів держави та необхідність їх захисту у лютому 2016 року при проведенні вивчення стану законності у сфері державної власності за листом-орієнтуванням Генеральної прокуратури України від 17.02.2018. Прокурор стверджує, що Кабінету Міністрів України про вказані обставини невідомо.

Щодо строків позовної давності позивач-1 повідомляє, що він не володів інформацією про порушення відповідачами прав держави України до отримання 16.08.2016 позовної заяви від прокуратури Чернігівської області. Дана обставина підтверджена листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 29.09.2016. Позивач-1 стверджує, що на час звернення прокурора до Господарського суду Чернігівської області з позовом до відповідачів, позовна давність не пропущена.

Позивач-2 стверджує, що в інформаційно-пошуковій системі організаційно-розпорядчої документації Міністерства аграрної політики та продовольства України відсутня інформація щодо листа Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про оформлення права власності на комплекс, виробничі приміщення Ічнянського хлібоприймального підприємства від 28.03.2012 за вих. №130-2-802/2-15/2032. Позивач-2 повідомляє, що Мінагрополітики стало відомо про оформлення ПАТ «ДПКЗУ» права власності на цілісний майновий комплекс, виробничі приміщення Ічнянського хлібоприймального підприємства з моменту отримання позовної заяви прокуратури Чернігівської області, яка надійшла на адресу міністерства 01.08.2016 (вх. №03921/21-31), що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції міністерства. Окрім того, позивач-2 зазначає, що доручення Першого заступника Міністра аграрної політики та продовольства України від 26.03.2012 №11-3/95 в Інформаційно-пошуковій системі організаційно-розпорядчої документації Міністерства аграрної політики та продовольства України не реєструвалося, а також відсутня інформація та докази про направлення доручення до ПАТ «ДПЗКУ» та про отримання від останнього підтвердження про його виконання.

Судом відхиляється посилання відповідача-2 щодо надіслання ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація» на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України інформації про отримання свідоцтва на право приватної власності серії САВ 680823 від 27.01.2012, оскільки надана до матеріалів справи копія з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції №130-1-10 (розпочато - 15.03.2012 № 130-7-679/2-17/1656, закінчено 20.04.2012 № 130-3-17/2523) є одностороннім документом і свідчить лише про реєстрацію працівником відповідача-2 листа за вихідним № 130-2-802/2-15/2032 від 28.03.2012, який за твердженням відповідача-2 підлягав направленню на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України, однак докази фактичного відправлення спірного листа та його отримання позивачем-2 в матеріалах справи відсутні. Зазначена копія з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції №130-1-10 також не містить відомостей щодо отримання листа за вихідним № 130-2-802/2-15/2032 від 28.03.2012 уповноваженим представником Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Інших доказів направлення листа № 130-2-802/2-15/2032 від 28.03.2012 на адресу Міністерства аграрної політики та продовольства України, зокрема, касового чеку, розрахункової квитанції, опису вкладення у цінний лист, курєрська доставка кореспонденції адресату тощо, матеріали справи не містять.

Під час розгляду справи представник відповідача-2 підтвердив, що у відповідача-2 відсутні докази направлення позивачу-2 або вручення листа № 130-2-802/2-15/2032 від 28.03.2012 безпосередньо представнику Міністерству аграрної політики та продовольства України.

Слід зазначити, що про наявність листа №130-2-802/2-15/2032 від 28.03.2012 та викладеної в ньому відповідачем-2 інформації про оформлення права власності на майновий комплекс «Ічнянське хлібоприймальне підприємство», позивач-1 не обізнаний, в матеріалах справи відсутні докази щодо його направлення (вручення) Кабінету Міністрів України.

Водночас у матеріалах справи відсутні та жодним учасником справи не надано доказів на підтвердження обізнаності Кабінету Міністрів України про порушення інтересів держави у звязку з оформленням ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» права приватної власності на спірне майно, до одержання від прокуратури Чернігівської області позовної заяви - 16.08.2016. А відтак, саме із зазначеної дати Кабінет Міністрів України міг дізнатися про прийняття відповідачами спірних рішення та свідоцтва.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи відповідача-2 про те, що позивач-1, позивач-2 могли дізнатися про прийняття оспореного рішення з моменту його оприлюднення, а про видане свідоцтво - з моменту державної реєстрації права власності на спірне майно за ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», з огляду на таке.

Як свідчить відповідь Ічнянської міської ради від 02.02.2018 №03-05/160, на запит прокуратури Чернігівської області, рішення виконкому Ічнянської міської ради від 28.12.2011 за №263 не було опубліковано в засобах масової інформації та відсутні докази на підтвердження розміщення вказаного рішення в загальнодоступній мережі Інтернет.

Слід зазначити, що з 06.10.2015 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі постанови Кабінету Міністрів України №786 від 30.09.2015 став відкритим. Крім того, відповідно до Закону України «Про Кабінет Міністрів України», до Регламенту Кабінету Міністрів України до повноважень останнього не віднесено здійснення моніторингу ні державних реєстрів прав, ні офіційних сайтів органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що позивачі у справі - Кабінет Міністрів України та Міністерство аграрної політики та продовольства України не приймали участі у прийнятті спірного рішення виконавчого комітету та в оформленні спірного свідоцтва про право приватної власності, свою волю з цих питань не висловлювали, про вказані порушення цим державним органам раніше не було відомо.

При цьому відповідачами не доведено, що позивачі, як державні органи, могли знати та бути обізнаними про порушення прав та інтересів держави Україна в інші дати ніж зазначені позивачем-1 та позивачем-2. В матеріалах справи також відсутні докази направлення (вручення) відповідачем-2 листів адресованих позивачу-2 з інформацією щодо обєктів державного нерухомого майна.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем-2 не доведено, що позивачі були обізнані з рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 28.12.2011 № 263 та про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 № 5002 серії САВ № 680823, раніше ніж у 2016 році, а отже встановлена законом позовна давність на момент звернення прокурора в інтересах держави до суду із позовом у даній справі не сплила, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для її застосування та про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача-2 про застосування наслідків спливу позовної давності.

За таких обставин суд доходить висновку, що прокуратурою не був пропущений передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України трирічний строк, в межах якого він звернувся до господарського суду з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №925/792/1, від 14.02.2018 у справі №920/1077/16.

Щодо клопотання позивача-1, викладене у відзиві на позов від 05.02.2018 №01.1-48/105/18-10/7, про поновлення позовної давності у випадку встановлення судом факту її пропуску при зверненні прокурора з позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. При розгляді даної справи позивачем-1 не порушувалося питання щодо поважності причин пропуску позовної давності.

Щодо посилання відповідача-2 на висновки Європейського суду з прав людини з питань наслідків пропуску позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити, що позиція Європейського суду з прав людини жодним чином не нівелює правила щодо застосування позовної давності, визначені національним законодавством, які встановлюють її тривалість, обчислення, початок перебігу, наслідки спливу.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідачів 1, 2, 3 у рівних частинах.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.08.2017 №927/735/16 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 в частині стягнення судового збору з Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, Ічнянської міської ради Чернігівської області та Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь прокуратури Чернігівської області були видані накази від 23.08.2017 про примусове виконання рішення та відповідно направлені на адресу прокуратури Чернігівської області 28.08.2017.

Матеріали справи свідчать, що наказ від 23.08.2017 про стягнення з Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області судового збору в сумі 918,66 грн виконано повністю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (ВП 54670739) від 13.09.2017 (т.5, а.с.91, 92); наказ від 23.08.2017 про стягнення з Ічнянської міської ради Чернігівської області судового збору в сумі 918,67 грн виконано повністю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (ВП 54670882) від 12.09.2017 (т.5, а.с.95, 96); наказ від 23.08.2017 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» судового збору в сумі 918,66 грн виконано повністю, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження (ВП 54808097) від 11.12.2017 (т.6, а.с.82, 83).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: закриває провадження у справі: залишає позов без розгляду; відмовляє в позові повністю; задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та з огляду на приписи ст. 333 Господарського процесуального кодексу України, сплачений Прокуратурою Чернігівської області судовий збір у сумі 2756,00грн згідно з платіжним дорученням №1888 від 02.08.2016 (т.1 а.с.20), на час прийняття рішення за результатами нового розгляду справи фактично відшкодований Виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області у сумі 918,66 грн, Ічнянською міською радою Чернігівської області у сумі 918,67 грн та Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у сумі 918,66 грн при примусовому виконанні наказів суду у даній справі, то повторне його стягнення не передбачене діючим законодавством України.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86, 129, 233, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області () від 28 грудня 2011 року за № 263 «Про оформлення права власності на обєкти нерухомості в м. Ічня, вул. Вокзальна, 140».

3. Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.01.2012 № 5002 серії САВ № 680823, розташоване по вул. Вокзальній, 140, в м. Ічня, Чернігівської області, видане Виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області () Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений та підписаний 26.04.2018.

Головуючий суддя Н.Ю.Книш

Судді Ю.В. Федоренко

ОСОБА_6