РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2018Справа № 910/1701/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

про стягнення 50 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явився,

від відповідача Зельдич В.Р. - представник (довіреність б/н від 05.01.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2018 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім», відповідач) про стягнення 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», на підставі генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 108/13-Т/Ц2 від 10.09.2013, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1188 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої трапилась ДТП, була застрахована відповідачем - ПрАТ «Київський страховий дім», позивач направив останньому претензію з вимогою відшкодувати сплачену позивачем страхову виплату. Враховуючи, що відповідачем не відшкодована заявлена сума, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 50 000,00 грн. у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/1701/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15.03.2018.

01.03.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що вважає відсутнім у позивача право зворотної вимоги до відповідача оскільки, по-перше, у довідці про ДТП № 85316235 від 08.02.2016 не вказано, ким з учасників ДТП порушено Правила дорожнього руху та в чому полягало таке порушення, у зв'язку з чим відповідач вважав, що порушника не виявлено та складено протокол на обох учасників ДТП. По-друге, постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016 провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2, який є страхувальником відповідача, закрито у зв'язку з закінченням строку для притягнення до адміністративної відповідальності, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність встановлення факту вини його страхувальника. Враховуючи викладене, відповідач вважав заявлені позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, тому просив у їх задоволенні відмовити.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.03.2018 розгляд справи відкладено на 16.04.2018.

21.03.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем відповідь на відзив, у якій останній навів правову позицію Верховного Суду України щодо встановлення вини особи, яка допустила адміністративне правопорушення, у випадку закриття адміністративного провадження у зв'язку з закінченням строку для притягнення до адміністративної відповідальності.

26.03.2018 відділом автоматизованого діловодства суду було зареєстроване подане позивачем клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У судовому засіданні 16.04.2018 представник відповідача додатково зазначив, що суму страхової виплати, що відшкодовується страховику, який її сплатив (в даному випадку позивачу), необхідно зменшити на суму податку на додану вартість, проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.04.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

10.09.2013 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Український Лізинговий Фонд» (далі - ТОВ «Український Лізинговий Фонд», страхувальник) було укладено генеральний договір добровільного страхування наземного транспорту № 108/13-Т/Ц2 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки BMW 520d, державний номерний знак НОМЕР_1.

08.02.2016 по вул. Басейній (Еспланадній) у м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки BMW 520d, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 85316235. Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016 у справі № 757/15968/16-п встановлено, що у судовому засіданні водій ОСОБА_2, його представник - адвокат ОСОБА_4, зазначили, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення водій ОСОБА_2 визнає, разом з тим вважає, що ДТП відбулась також внаслідок дій водія автомобіля марки BMW, державний номерний знак НОМЕР_1. Крім того, у постанові встановлено, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ОСОБА_2), підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковані за ст. 124 КУпАП, як порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Разом з тим, у зазначеній постанові суд на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247, ч. 2 ст. 38 КУпАП дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (тут і далі в редакції, чинній на момент винесення вищевказаної постанови суду) провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

З правового аналізу вказаної норми (п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП) вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена вищевказаною постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016, а відповідні заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, спростовуються.

Крім того, щодо висловлених у судовому засіданні тверджень відповідача про те, що суму страхової виплати, що відшкодовується страховику, який її сплатив, необхідно зменшити на суму податку на додану вартість, суд зазначає, що такі твердження не узгоджуються та прямо суперечать приписам п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи звіту про оцінку від 08.02.2016 вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю BMW 520d, державний номерний знак НОМЕР_1, під час ДТП становить 446 699,28 грн.

Позивачем були складені страхові акти № 91/15-Т/Ц2-703-1-1 від 11.03.2016 на суму страхового відшкодування 435 928,59 грн., № 91/15-Т/Ц2-703-1-2 від 25.05.2016 на суму страхового відшкодування 6 022,24 грн., № 91/15-Т/Ц2-703-1-3 від 08.08.2016 на суму страхового відшкодування 9 735,00 грн. Таким чином, загальний розмір страхової виплати склав 451 685,83 грн.

На виконання умов договору добровільного страхування страховик - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатив на користь страхувальника - ТОВ «Український Лізинговий Фонд» грошові кошти в загальному розмірі 451 685,83 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 12.03.2016, 14.03.2016, 15.03.2016, 26.05.2016, 09.08.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ «Київський страховий дім» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ № 5688083.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, на підставі вищезазначених норм чинного законодавства та у зв'язку з укладенням полісу АЕ № 5688083 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок експлуатації автомобіля марки Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_2. З указаного полісу вбачається, що ліміт відповідальності страховика - ПрАТ «Київський страховий дім» за шкоду, задану майну, становить 50 000,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 6/к від 25.11.2016 про відшкодування частини здійсненої позивачем страхової виплати в розмірі 50 000,00 грн., яку відповідач отримав 28.11.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 978, проте вказану суму позивачу не сплатив та доказів протилежного суду не надав.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Судом встановлено, що згідно зі звітом про оцінку від 08.02.2016 вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки BMW 520d, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП становить 446 699,28 грн., однак позивачем було виплачено страхове відшкодування у більшому розмірі, а саме - 451 685,83 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

У зв'язку з цим, суд звертає увагу, що страхове відшкодування не обов'язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Судом встановлено, що за умовами договору добровільного страхування, а також за умовами полісу АЕ № 5688083 розмір франшизи по такому страховому ризику, як ДТП, становить 0,00 грн. Таким чином, заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 50 000,00 грн. є обґрунтованою, та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, ідентифікаційний код 33908322) витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. (п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.04.2018.

Суддя О.Г. Удалова