ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" квітня 2018 р.                      Справа № 911/631/18

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., перевіривши матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Адваг Україна”

до Фермерського господарства “Братерське”

про стягнення 8 359 518,16 гривень

встановив:

29.03.2018 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Адваг Україна” до Фермерського господарства “Братерське” про стягнення 8 359 518,16 гривень, з яких: 7 075 664,33 грн заборгованості, 862 067,93 грн пені, 90 723,59 грн 3% річних та 331 062,31 грн інфляційних втрат.

Відповідно заявлені позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Фермерським господарством “Братерське” грошових зобов’язань за договором поставки насіння №06-03К від 06.03.2017 в частині вчасного та повного проведення розрахунків за отриманий товар.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.04.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Адваг Україна” залишено без руху, виявлені недоліки постановлено усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду письмових пояснень із зазначенням: способів захисту прав або інтересів позивача, яким відповідають заявлені позивачем вимоги, відомостей щодо вжиття/невжиття заходів досудового врегулювання спору, забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

20.04.2018, у встановлений судом строк, через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких позивач вказав відомості про способи захисту прав або інтересів позивача, яким відповідають заявлені ним вимоги; зазначив, що ним не вживались заходи досудового врегулювання спору, забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, а оригінали доданих до позову документів наявні у позивача та відповідача.

Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Приписами ст. 4 Закону України “Про судовий збір” встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2018 року в розмірі 1762,00 гривень.

З огляду вищенаведених норм закону та встановлених ст. 4 Закону України “Про судовий збір” ставок судового збору, за подання у 2018 році до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1762,00 гривень, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – 616 700,00 грн.

Як слідує зі змісту позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Адваг Україна” останнім заявлено вимогу майнового характеру, а тому суд дійшов висновку, що за подання відповідного позову судовий збір має бути сплачений позивачем, виходячи з ціни позову 8359518,16 гривень та, відповідно, становить 125 392,77 грн.

Однак, у якості доказів сплати судового збору позивач надав квитанцію №55-230016/1 від 06.03.2018 на суму 1 762,00 грн, а тому суд дійшов висновку, що позивачем не сплачено судовий збір у встановленому законом розмірі, а сума недоплаченого судового збору становить 123 630,77 грн.

Водночас, разом з позовною заявою позивач подав клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання відповідного позову, обґрунтоване відсутністю коштів на рахунках для сплати відповідної суми судового збору.

В підтвердження обставин відсутності коштів позивач надав копію виписки з банківського рахунку, з якої слідує, що станом на момент подання Товариством з обмеженою відповідальністю “Адваг Україна” позову залишок коштів на його рахунку становить 0 (нуль) гривень.

Таким чином, позивач просить суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення судового рішення за результатами розгляду відповідної позовної заяв.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім’ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров’ю.

Вищевказаною нормою передбачено право суду, а не його обов'язок щодо відстрочення сплати судового збору, у той час як статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За таких обставин, оскільки викладені позивачем у заяві про відстрочення сплати судового збору обставини не є умовами для надання такої відстрочки у розумінні ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Адваг Україна” про відстрочення сплати судового збору, відтак відмову у задоволенні зазначеного клопотання.

Посилання ж позивача на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ФК Мретебі поти Грузії», «Креуз проти Польщі» в розрізі дотримання заявником вимог закону щодо сплати судового збору з огляду на його матеріальне становище, відтак полегшення судом тягаря судових витрат, визнаються судом неспроможними, адже станом на момент звернення позивача до суду приписами Закону України «Про судовий збір» унормовано, що при вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору, окрім майнового стану сторони, має бути враховано наявність однієї з умов, перелік яких є вичерпним.

Водночас, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі», на яку посилається позивач в підтвердження доводів про те, що сплата судового збору не повинна перешкоджати доступу до суду, відповідних висновків не містить, а натомість містить висновки щодо того, що "Право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

До того ж, відповідно до змісту вищенаведеного рішення Європейський суд з прав людини вказав, що гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов'язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли Договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за Судом.

Враховуючи зазначений вище виклад принципів, встановлених прецедентним правом, Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах

Отже, суд дійшов висновку, що до позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Адваг Україна” в порушення п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України не додано документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. ст. 164, 174 ГПК України та встановленні судом порушення вищезазначених норм процесуального законодавства при зверненні позивача до суду із відповідним позовом, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Адваг Україна» без руху та надання строку для усунення відповідних недоліків – десять днів з дня вручення зазначеної ухвали.

Керуючись ст. ст. 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 4, 8 Закону України «Про судовий збір», суд

постановив:

1. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Адваг Україна» без руху.

2. Виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду документів, які підтверджують доплату судового збору за подання позову у передбаченому законом порядку та розмірі – 123 630,77 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає відповідно до ч. 2 ст. 254, ст. 255 ГПК України.

Суддя                                 В.А. Ярема