ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження по справі

"23" квітня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/233/18
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності від 05.01.2018р.

відповідача: ОСОБА_2, згідно довіреності від 10.02.2018р.,

розглянувши заяву ТОВ «Дунафф» від 12.04.2018р. за вх.№2-1969/18 по справі №916/233/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Дунафф (68831, Одеська область, Ренійський район, с. Нагірне, вул. Леніна, 21А) до Приватного підприємства „Діоніс (65033, м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2Б) про стягнення 738777грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 22.02.2018р. відкрито провадження у справі №916/233/18, ухвалено розглядати справу №916/233/18 за правилами Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.) в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду на 21.03.2018р. об 11год.40хв.

Ухвалою суду від 21.03.2018р. відкладено підготовче засідання суду на „23 квітня 2018р. о 10год.00хв.

12.04.2018р. за вх.№2-1969/18 від позивача до суду надійшла заява про відмову від позову, в якій заявник повідомив суд про те, що після відкриття провадження по справі №916/233/18 відповідач розрахувався з ним по договору купівлі-продажу №1/09 від 14.09.2017р. Подані позивачем у судове засідання 23.04.2018р. платіжне доручення №2077 від 28.03.2018р., довідка ПАТ «Перший український міжнародний банк» №ІZM-54/8 від 18.04.2018р. вказують на те, що відповідач сплатив на користь позивача суму основного боргу в розмірі 653312 грн. Одночасно, із пояснень сторін стало відомо, що від частини заявленої до стягнення суми 30% річних в розмірі 85465грн. позивач відмовляється внаслідок прощення вказаного боргу.

В судовому засіданні 23.04.2018р. відповідач зазначив про те, що не заперечує проти задоволення судом заяви позивача про відмову від позову.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.46 ГПК України крім прав та обовязків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Положення ч.4 ст.231 ГПК України визначають, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Враховуючи те, що позивач відмовився від позову внаслідок його часткового задоволення відповідачем після відкриття провадження у справі, така відмова приймається судом, суд вбачає наявними підстави для закриття провадження по справі.

Одночасно, позивач у заяві про відмову від позову виклав прохання стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, а саме 11081,66грн. судового збору та 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

У відповідності до ч.3 ст.130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У звязку з викладеним, суд вбачає наявними підстави для відшкодування відповідачем понесених позивачем витрат на сплату судового збору в сумі 11081,66грн.

Щодо заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Положення ч.ч.1, 2 ст.126 ГПК України передбачають, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Так, на підтвердження понесення витрат із отриманням професійної правничої допомоги позивач подав до суду договір про надання професійної правничої допомоги №05/17 від 05.11.2017р., акт приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 28.02.2018р., із якого вбачається, що юридична фірма «Р.О.В.» протягом листопада 2017р. лютого 2018р. надала позивачу послуги, що визначені у п.1.2. договору про надання професійної правничої допомоги №05/17 від 05.11.2017р. Наразі, у п.1.2. згаданого договору позивач та ПП «ЮФ «Р.О.В.» передбачили, що під професійною правничою допомогою сторонами розуміються будь-які юридично значимі дії, вчинені адвокатами ПП «ЮФ «Р.О.В.» в інтересах замовника з питань стягнення з ПП «Діоніс» існуючої заборгованості перед замовником по договору купівлі-продажу №1/09 від 14.09.2017р. Ані договір, ані акт не містять конкретизації наданих юридичною фірмою позивачу послуг.

Як свідчать матеріали справи, ПП «ЮФ «РРР.О.В.» виконало на користь позивача наступні дії: оформило та подало до суду позов, заяву про усунення недоліків позову, дві майже однакові за змістом претензії від 14.11.2017р., від 24.01.2018р., представник згаданої юридичної фірми отримав уповноваження позивача на представлення його інтересів та приймав участь у судових засіданнях у підготовчому провадженні 21.03.2018р., 23.04.2018р. та склав і подав заяву про відмову від позову, уточнення до неї та розрахунковий і довідковий документи щодо оплати відповідачем боргу на користь позивача. Із наведеного вбачається незначний обсяг дій, що їх виконала засобами своїх працівників ПП «ЮФ «Р.О.В.», у звязку з чим суд вбачає неспіврозмірність наданої фактично правничої допомоги за наявних вище проаналізованих доказів заявленої їх вартості у розмірі 20000грн., необгрунтованість даної суми з врахуванням положень ст.126 ГПК України, зокрема, її п.4, та недоведеність фактичними доказами об`єму, вартості наданих послуг, з підстав чого відшкодуванню відповідачем підлягають витрати позивача на професійну правничу допомогу, визначені судом у розмірі 3500 грн.

Керуючись п.4 ч.1 ст.231, ст.ст.126, 130, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017р.), суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву ТОВ «Дунафф» про відмову від позову.

2. Закрити провадження у справі №916/233/18.

3. Розяснити сторонам по справі, що відповідно до ч.3 ст.231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у звязку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

4. У відповідності до ч.1 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 23.04.2018р. та згідно ч.5 ст.231, п.14 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

5. Повний текст ухвали складено 23.04.2018р.

Суддя І.А. Малярчук