ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2018м. ДніпроСправа № 904/314/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінгтон", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 4282981,30 грн

за відсутності у судовому засіданні представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Суть спору: 26.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Велінгтон" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного промислового підприємства "Кривбаспромводопостачання" (далі - відповідач), у якій виклало вимогу про стягнення збитків у сумі 4282981,30 грн, спричинених неналежним виконанням відповідачем умов договору № 88, укладеного між сторонами 18.03.2014.

Ухвалою від 29.01.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) з призначенням підготовчого засідання на 22.02.2018.

21.02.2018 від відповідача на електронну поштову скриньку суду та поштою надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, оскільки ґрунтуються на неправдивих відомостях та документах, тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Також, відповідач 22.02.2018 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на невиконання позивачем вимог судової ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України у судовому засіданні 22.02.2018 було оголошено перерву до 15.03.2018.

Ухвалою від 15.03.2018 суд зазначив, що не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду в порядку ст. 226 ГПК України, тому заяву відхилено.

Ухвалою від 29.03.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.04.2018.

У призначене судове засідання представники сторін не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи останні повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду.

Відповідно до ч. 1 та п. 2. ч. 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на викладені правові норми суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності у судовому засіданні представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

18.03.2014 між сторонами укладений договір № 88, згідно з яким позивач зобов'язався за власні кошти та своїми силами здійснити біологічну меліорацію Південного водосховища, а відповідач, сподіваючись на можливе досягнення позитивних результатів щодо очищення берегової лінії Південного водосховища, зобов'язався надати позивачу можливість здійснити біологічну меліорацію водосховища.

З урахуванням додаткової угоди № 2 до договору строк дії договору було встановлено до 31.08.2018.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що договір є невідплатним, сторони не несуть взаємних фінансових та матеріальних обов'язків.

26.01.2018 позивач звернувся до суду з цим позовом з вимогами стягнути з відповідача збитки в сумі 4283139,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на виконання умов договору ним здійснювались біомеліоративні роботи, вселення риб - меліорантів, досліджувався склад води, але з вересня 2016 року відповідач не дає можливості продовжувати здійснення діяльності за договором, припинив доступ працівників до території Південного водосховища, не дозволяє забрати належні позивачу матеріальні цінності.

У якості розрахунку завданих збитків позивач надав перелік рахунків, накладних на отримання ним віконних блоків, інструментів, риби.

Сукупність сум, які вказані в накладних як вартість товару, складає розмір заявлених позивачем до стягнення збитків.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що позов є безпідставним, оскільки до позовної заяви додано лише копії документів щодо придбання позивачем окремих матеріальних цінностей. При цьому немає жодних документів або інших доказів щодо зв'язку між набуттям таких цінностей та здійсненням робіт з біологічної меліорації на об'єкті відповідача.

Деякі з документів стосуються придбання майна, яке навіть поверхово не пов'язане з процесом меліорації та договором №88, зокрема, звіти про використання коштів на відрядження, рахунки на придбання та ремонт віконних блоків, різноманітні будівельні та супутні вироби, пальне, тощо. Також позивачем не надано жодного підтвердження того, що якісь з цих матеріальних цінностей були доставлені до об'єкта відповідача та/або не забрані з нього.

Долучені до справи акти здачі-приймання робіт (надання послуг) не є розрахунковими документами, які підтверджують понесення позивачем витрат.

За положеннями ст. 901 ЦК України послуга споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Таким чином, оскільки дані послуги були в повному обсязі спожиті позивачем в процесі їх надання, то плата за них не може вважатися збитками.

Наданий договір поставки №2 від 31.03.2014 з ФОП ОСОБА_1 зі специфікаціями не може слугувати підтвердженням того, що за цим договором здійснювалися будь-які господарські операції, та що розрахунки на суми, зазначені в специфікаціях, з боку позивача дійсно проводилися. Тобто, не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження витрат позивача за цим договором.

Надані накладні та видаткові накладні між ТОВ "Велінгтон" та ФОП ОСОБА_2 не можуть слугувати доказами завдання позивачеві збитків, оскільки вони не є розрахунковими документами та не підтверджують, що позивачем здійснювалися будь-які витрати.

Також позивачем не надано будь-яких доказів стосовно того, що товар (риби-меліоранти), які зазначені в даних видаткових накладних, дійсно були використані для виконання обов'язків за договором №88 та поміщені до Південного водосховища. Таким чином, окрім відсутності підтвердження понесення позивачем витрат (відсутність розрахункових документів), відсутнє також підтвердження поміщення риб до водосховища. Тому посилання позивача на те, що риби-меліоранти та риба, що з'явилася в водосховищі природнім шляхом (тобто, від зазначених риб-меліорантів) є власністю позивача є недоцільними, оскільки відсутні докази того, що ним до водосховища запускалися риби-меліоранти.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Згідно з приписами частини першої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Єдиною протиправною дією відповідача позивач зазначає припинення допуску працівників позивача до території Південного водосховища та ненадання можливості забрати матеріальні цінності.

Позивач надав до справи ряд накладних на отримання ним від суб'єктів господарювання віконних блоків, металовиробів, інструментів, двигуна, але у справі відсутні будь-які пояснення для яких цілей йому потрібні зазначені товари, яке відношення вони мають для проведення меліорації водосховища, який зв'язок між діями відповідача та збитками на суму вартості цих товарів.

Позивачем не надано жодного підтвердження того, що якісь з цих матеріальних цінностей були доставлені до об'єкта відповідача та не забрані з нього.

Слід зазначити, що в договорі між сторонами не зазначено які саме дії мали бути вчинені позивачем для проведення біологічної меліорації та у якому обсязі.

До суми збитків позивачем включено також вартість риб-меліорантів, яка складає досить суттєву суму від загального розміру заявлених збитків.

До справи позивачем надано накладні на отримання риби від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, але докази здійснення оплати за отриманий товар відсутні.

За приписами п. 3.3. договору сторони зобов'язані узгодити дії, пов'язані з проведенням біомеліоративних робіт.

Відповідач стверджує, що на його адресу від ТОВ "Велінгтон" ніяких запитів щодо погодження біомеліоративних робіт або запрошень щодо участі представників у вселенні водних біоресурсів у водосховище не надходило і працівниками його підприємства, які виконували свої посадові обов'язки в 2016 році в районі Південного водосховища, не було виявлено ніяких дій третіх осіб, зокрема ТОВ "Велінгтон" щодо здійснення біологічної меліорації у водосховищі.

Відповідачем до справи надано вимогу Криворізького відділу поліції від 23.01.2018 про надання документів, з якої слідує, що слідчим відділом Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002024 від 09.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК. В ході досудового слідства на даний момент було встановлено наступне.

В інформації, яка міститься у відкритих джерелах, а саме в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зазначається, що видами господарської діяльності, відповідно до КВЕД-2010, ФОП ОСОБА_2 (який за договором поставки № 06/09-14 від 16.09.2014 зобов'язується поставити рибопосадковип матеріал ТОВ "Велінгтон") є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів та технічне обслуговування транспортних засобів, що ніяк не співпадає з біологічною меліорацією та риборозведенням.

Окрім того, згідно рахунків фактів №СФ-000004 від 10.03.2015, МСФ-000011 від 11.03.2016, видаткових накладних МРН-000009 від 15.03.2016, №РН-000012 від 17.03.2016, №РН-000014 від 21.03.2016, №РН-000033 від 0305.2016, МРН-000032 від 02.05.2016, №РН-000029 від 22.04.2016, №РН-000028 від 20.04.2016, №РН-000027 від 18.04.2016, №РН-000025 від 15.04.2016, МРН-000024 від 12.04.2016, №РН-000023 від 11.04.2016. №РН-000021 від 04.04.2016. №РН-000017 від 28.03.2016, №РН-000016 від 25.03.2016 слідує, що ФОП ОСОБА_2 поставив ТОВ "Велінгтон" риб - меліорантів па суми, зазначені у видаткових накладних та рахунках фактур.

Крім того, згідно зазначених вище рахунків фактур та видаткових накладних, умовою продажу та поставки товару є безготівковий розрахунок, згідно якого ГОВ "Велінгтон" на р/р №2701 ФОП ОСОБА_2, відкритий в АТ "УкрСиббанк", повинно було перерахувати грошові кошти відповідно до сум, зазначених у вказаних документах.

Однак, в ході досудового слідства було отримано тимчасовий доступ до речей та документів, які містять банківську таємницю, а саме до інформації щодо руху грошових коштів по рахунку ФОП ОСОБА_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1) № 2701, відкритому в АТ "УкрСиббанк", за період часу з 01.01.2014 по 19.12.2017 включно.

Згідно отриманої інформації, за рахунком ФОП ОСОБА_2 № 2701, відкритим в АТ "УкрСиббанк", будь-які безготівкові операції з ТОВ "Велінгтон" у вказаний період часу не проводилися.

Також слідчим зазначено, що у 2016 році було складено більше 10 актів про вселення до Південного водосховища риб - меліорантів, у яких зазначено, що вони підписані депутатом Радушненської селищної ради Криворізького району ОСОБА_3, секретарем ради ОСОБА_4, представником громади ОСОБА_5, але будучи допитаними в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомили, що складені у 2016 році акти не підписували.

Згідно з положеннями ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 162 ГПК України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За положеннями ст. 80 ГПК України позивач, повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк, докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивачем не додано розрахункових документів, які б підтверджували його витрати на придбання риб-меліорантів, та не зазначено жодних причин, з яких їх не подано, не додано документів, які підтверджують вселення риб-меліорантів до водосховища та не зазначено жодних причин, з яких їх не подано.

Жодне з заперечень відповідача позивачем не спростовано.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у сумі 64244,72 грн покладаються на позивача.

При зверненні до суду позивач зайво сплатив 2,37 грн судового збору, які відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" підлягають поверненню позивачу у разі подання ним відповідної заяви.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати в сумі 64244,72 грн покласти на позивача.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 25.04.2018.

Суддя ОСОБА_6