ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2018

Справа № 910/689/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М. розглянув матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" (68093, Одеська обл., місто Чорноморськ, село Малодолинське, ВУЛИЦЯ КОСМОНАВТІВ, будинок 59-Б; )

до Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5; ) в особі філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» (Місцезнаходження ВП: 02092, м. Київ, Дніпровський район, ВУЛИЦЯ ДОВБУША, будинок 22; Код ЄДРПОУ ВП: 40081373)

про стягнення 388 322,44 грн.

Представники учасників судового процесу: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «ІСРЗ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» про стягнення 38 322,44 грн. (з яких: 67 900,00 грн. - 3% річних, 320 422,44 грн. – інфляційних втрат).

Позовні вимоги мотивовані тим, що в зв’язку з порушенням відповідачем грошового зобов’язання зі сплати 1 265 124,30 грн., факт заборгованості якого встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 року по справі №910/24194/16, позивачем за період часу з 10.02.2016р. по 23.11.2017р. (включно) нараховані відповідачу 3% річних та інфляційні втрати.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача на свою користь: 67 900,00 грн. - 3% річних, 320 422,44 грн. – інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2018 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства “ІСРЗ” залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.02.2018 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла зава про усунення недоліків позовної зави від 31.01.2018 року, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

01.03.2018 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

27.03.2018 року через відділ діловодства суду від позивача надійшов відповідь на відзив на позовну заяву, в якому також уточнено позовні вимоги та зазначено, що позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період часу з 23.02.2016р. по 23.11.2017р. (включно).

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У період з 05.03.2015р. по 26.01.2016р. Приватним акціонерним товариством "ІСРЗ" (далі по тексту – позивач) наданий причал № 9 (далі по тексту - Причал) для стоянки у відстої т/х «Герої Шипки» (ІМО 7605770) (далі по тексту - Судно) з постачанням електроенергії та використанням електромереж заводу.

З 24.11.2015 року Судновласником т/х «Герої Шипки» є Публічне акціонерне товариство «Українська Залізниця» в особі філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» (далі по тексту – відповідач).

Прийнявши Судно на баланс та у цільове користування, Відповідач, зі свого боку, не здійснив перешвартування Судна з території заводу, а залишив Судно з 25.11.2015 р. по 26.01.2016р. стояти у відстої біля Причалу Позивача, займаючи на свою користь операційне причальне місце, споживаючи електроенергію та використовуючи електромережі заводу Позивача.

Судно відійшло від причалу Позивача 26.01.2016 року о 13.45 год.

За результатом стоянки Судна, Позивачем нарахований відповідачу причальний збір, вартість спожитої електроенергії та плата за використання електромереж на загальну суму 1 265 124,30 грн. з ПДВ.

Відповідно до Приймально-здавального акту №168 від 30.12.2015 р. та Рахунку №84 від 8 лютого 2016 р. заборгованість Відповідача становить 583 969,65 гривень з ПДВ та складається з:

- 491 685,43 грн. з ПДВ - заборгованість по оплаті причального збору за період з 25.11.2015 по 31.12.2016;

- 20 070,91 грн. з ПДВ - заборгованість за спожиту електроенергію за період з 19.11.2015 по 19.12.2015;

- 72 213,31 грн. з ПДВ - заборгованість за використання електромереж заводу за період з 19.11.2015 по 19.12.2015.

Відповідно до Приймально-здавального акту №15 від 26.01.2016р. та Рахунку №83 від 8 лютого 2016 р. заборгованість Відповідача становить 681 154,65 грн. з ПДВ та складається з:

- 355 075,20 грн. з ПДВ - заборгованість по сплаті причального збору за період з 01.01.2016 по 26.01.2016;

- 70 950,82 грн. з ПДВ - заборгованість за спожиту електроенергію за період з 19.12.2015 по 26.01.2016;

- 255 128,63 грн. з ПДВ - заборгованість за використання електромереж заводу за період з 19.12.2015 по 26.01.2016.

Однак, в добровільному порядку Відповідач відмовлявся виконувати зобов'язання зі сплати вищевказаних сум, в зв'язку з чим ПрАТ «ІСРЗ» звернулось до Господарського суду м. Києва за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 року по справі №910/24194/16, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 року, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії "Центр транспортного сервісу "Ліски" (02092, м. Київ, вул. Довбуша, 22, ідентифікаційний код 40081373) на користь Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" (68093, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вул. Космонавтів, 59-Б, ідентифікаційний код 32333962) 846 760 (вісімсот сорок шість сімсот шістдесят) грн. 63 коп. заборгованості по оплаті причального збору, 91 021 (дев'яносто одну тисячу двадцять одну) грн. 73 коп. заборгованості за спожиту електроенергію, 327 341 (триста двадцять сім тисяч триста сорок одну) грн. 94 коп. заборгованості по оплаті використання електромереж, а також 18 976 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят шість) грн. 86 коп. судового збору.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що позивачем оформлені відповідні приймально-передавальні акти, розрахунки та рахунки на оплату, які направлені відповідачу листом №8430032 від 10.02.2015 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.05.2017 року по справі №910/24194/16 встановлено фактичні обставини, що підтверджують наявність заборгованості Відповідача перед Позивачем та встановлено обов'язок Відповідача по сплаті грошового зобов'язання в розмірі 1 265 124,30 грн. за період з 25.11.2015 року по 26.01.2016 року.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В межах виконавчого провадження №55149487 відповідач 24.11.2017 року виконав свої зобов'язання та сплатив на користь Позивача 1 284 101,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4144 від 24.11.2017 року на суму 1 412 811,27 грн. (призначення платежу: 1 284 101,16 грн. – борг, 128 410,11 грн. – виконавчий збір).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в період часу з 23.02.2016р. по 23.11.2017р. не виконав перед позивачем грошового зобов’язання (оплата причального збору, оплата спожитої електроенергії, оплата використання електромереж), факт заборгованості якого встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2017 року по справі №910/24194/16, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за період з 23.02.2016р. по 23.11.2017р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.05.2017 року по справі №910/24194/16 встановлено факту існування грошового зобов'язання відповідача перед позивачем, а не збитків.

Пунктом 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що грошові зобов’язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов'язання. можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11ІІК України і статтею 174 ГК України.

Стаття 11 ЦК України передбачає однією з підстав виникнення цивільно-правових обов'язків безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Стаття ст. 174 ГК України визначає виникнення господарських зобов'язань безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов’язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

Так, відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачено саме статтею 625 ЦК України.

В свою чергу обов’язок по сплаті основного боргу виник у Відповідача на підставі положень наступних нормативно-правових актів:

- стаття 22 Закону України «Про морські порти» від 17 травня 2012 року № 4709- VI;

- пункти 1.2, 1.3, 5.1, 5.7 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 червня 2013 р. за № 930/23462.

Суд звертає увагу, що Відповідач прийшов до помилкового висновку, що грошове зобов'язання між Позивачем та Відповідачем виникло лише після винесення рішення Господарського суду м. Києва від 11.05.2017 по справі № 910/94124/17, з огляду на наступне.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 18 жовтня 2017 року по справі №3-133гс17).

З відзиву на позов та доданих до нього документів вбачається, що Відповідач визнає та документарно підтверджується, що датою отримання ним актів та рахунків, на підставі яких стягнута сума основної заборгованості є 15.02.2016р.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, строк (термін) виконання грошового зобов'язання (оплата причального збору, оплата спожитої електроенергії, оплата використання електромереж), згідно ст. ст. 253 та 530 ЦК України становить 7 днів (не пізніше 22.02.2016) з дати отримання листа №84300-32 від 10.02.2015 року з актами та рахунками на оплату, а датою початку періоду нарахування 3% річних та інфляційної складової (в разі невиконання грошового зобов’язання) на суму боргу є 23.02.2016р.

Тому, сплата основного боргу мала бути здійснена не з моменту прийняття судового рішення щодо стягнення заборгованості, а в семиденний строк з моменту отримання Відповідачем відповідних актів та рахунків – до 22.02.2016р. (включно).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6- 49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 67 900,00 грн. (3% річних) та 320 422,44 грн. (інфляційних втрат) за період часу з 23.02.2016р. по 23.11.2017р., нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5; ) в особі філії «Центр транспортного сервісу «Ліски» ПАТ «Українська залізниця» (Місцезнаходження ВП: 02092, м. Київ, Дніпровський район, ВУЛИЦЯ ДОВБУША, будинок 22; Код ЄДРПОУ ВП: 40081373) на користь Приватного акціонерного товариства "ІСРЗ" (68093, Одеська обл., місто Чорноморськ, село Малодолинське, ВУЛИЦЯ КОСМОНАВТІВ, будинок 59-Б; ) 67 900 (шістдесят сім тисяч дев’ятсот) грн. 00 коп. - 3% річних, 320 422 (триста двадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн. 44 коп. – інфляційних втрат, 5 824 (п’ять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 83 коп. – судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України)

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (абзац 2 ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року №147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя М.М. Якименко