РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.04.2018Справа №910/1282/18

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Князькова В.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агрофорвард», м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна», м. Київ

про стягнення 66 536,96 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агрофорвард» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про стягнення 66 536,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки №К1707-1020 від 07.07.2017 в частині здійснення оплати поставленого товару на суму 66 536,96 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

14.02.2018 позивачем подано до суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме копії довіреності на отримання товару №05 від 01.07.2017, з доказами направлення її копії відповідачу.

27.02.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив, посилаючись на умови пункту 6 договору поставки №К1707-1020 від 07.07.2017, яким передбачено, що покупець сплачує 20% оплати за товар протягом трьох робочих з моменту надання продавцем факсимільної копії податкової накладної на товар, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних. За твердженнями відповідача, позивач умови договору не виконав та не надав покупцю копію відповідної податкової накладної, у зв'язку з чим строк оплати 20% ціни договору не настав. Відповідач вказав, що матеріали позовної заяви також не містять копій жодних податкових накладних, а також доказів надання їх покупцю. Додатково відповідач зазначив, що у останнього існують обґрунтовані сумніви щодо правомірності набуття позивачем права власності на проданий товар, а також вказав, що спірна заборгованість утворилась через проявлену відповідачем належну податкову обачність, яка вимагається з боку органів державної фіскальної служби.

12.03.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій на спростування заперечень відповідача пояснив, що відповідні податкові накладні були складені в електронній формі та зареєстровані в Єдиному реєстрі накладних, а також вказав, що твердження відповідача про ненадання йому копій податкових накладних не підтверджуються будь-якими доказами. До відповіді на відзив позивачем було додано копії трьох податкових накладних з виписками про їх реєстрацію, а також на підтвердження наявності права власності на товар - оригінал відповідної довідки виробника товару.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агрофорвард» (постачальник) укладено договір поставки №К1707-1020 (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити й передати, а покупець зобов'язався оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - ячмінь фуражний 3 класу урожаю 2017 року, код товару згідно з УКТ ЗЕД - 1003, насипом відповідно до умов договору.

За змістом п. п. 1.2, 1.3 Договору постачальник гарантує покупцеві, що товар є його власністю. Постачальник гарантує, що товар було придбано в наступного сільгоспвиробника - Державного підприємства «ДГ ім. О.В.Суворова» (ідентифікаційний код 00449131).

Згідно з пунктом 4.2 Договору загальна вартість товару становить 1 082 666,67 грн. плюс ПДВ 216 533,33 грн., а разом 1 299 200,00 грн. +/- 10%.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Договору постачальник зобов'язався передати товар на умовах СРТ (перевезення оплачено до) - Південний морський торговий порт, ТОВ «ТІС Зерно», що є пунктом призначення за цим договором. Строк поставки товару - період з 07.07.2017 по 10.07.2017.

У розділі 6 Договору сторони погодили порядок здійснення покупцем оплати поставленого товару на підставі наданих постачальником документів.

Згідно з п. 10.1 Договору останній набуває чинності з дати підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Договір підписано представниками покупця та постачальника, а їх підписи скріплено печатками юридичних осіб.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 301 619,20 грн., а саме: згідно з видатковою накладною №38 від 07.07.2017 на суму 218 803,20 грн.; згідно з видатковою накладною №39 від 08.07.2017 на суму 968 934,40 грн.; згідно з видатковою накладною №40 від 09.07.2017 на суму 113 881,60 грн.

Вказані видаткові накладні підписані обома сторонами без зауважень та заперечень. При цьому, з боку відповідача видаткові накладні підписано особою, уповноваженою на отримання товару, ОСОБА_2, повноваження якого підтверджуються довіреністю на отримання товару №5 від 01.07.2017.

09.07.2017 позивачем сформовано та виставлено відповідачу рахунок на оплату №40 від 09.07.2017 на суму 1 301 619,20 грн., який відповідачем було оплачено частково.

Зі змісту виписки з банківського рахунка позивача за період з 06.07.2017 по 21.07.2017 вбачається, що згідно з рахунком на оплату №40 від 09.07.2017 відповідачем сплачено відповідачу 1 041 295,36 грн. (11.07.2017) та 193 786,88 грн. (11.08.2017), а всього 1 235 082,24 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для стягнення з відповідача залишку заборгованості з оплати поставленого товару в сумі 66 536,96 грн.

Розглянувши доводи позивача, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також відповідні заперечення відповідача, господарський суд зазначає наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір поставки №К1707-1020 від 07.07.2017 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні №38 від 07.07.2017, №39 від 08.07.2017, №40 від 09.07.2017, довіреність №5 від 01.07.2017) підтверджується факт постачання позивачем товару на загальну суму 1 301 619,20 грн. Під час розгляду справи відповідачем заперечень проти факту отримання товару не висловлено.

При цьому, судом відхиляються посилання відповідача на можливу відсутність у позивача права власності на проданий ним товар, оскільки матеріали справи містять відомості про особу виробника товару, а також довідку, видану останнім, про відсутність претензій до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агрофорвард».

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що покупець здійснює оплати за товар в українських гривнях шляхом банківського переведення на розрахунковий рахунок постачальника наступним чином:

6.1.1. Покупець здійснює 80 <[50-максимум 80]> % оплати за товар протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання факсимільної копії наступних документів:

- рахунок на оплату повної кількості товару;

- видаткова накладна на кожну партію вивантаженого (прийнятого) товару, дата видачі якої повинна відповідати даті вивантаження відповідної партії товару;

- письмове повідомлення від одержувача (ТОВ «ТІС-Зерно») про результати переваження товару не пізніше 24 годин після розвантаження товару та підтвердження наявності документів, зазначених в пункті 5.4 (тобто, товарно-транспортної накладної з печаткою відправника (форма 1-ТН) в 4 примірниках, сертифіката якості або посвідчення якості на партію товару).

6.1.2 Покупець здійснює 20 <[50-20]> % оплати за товар протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання факсимільної копії наступних документів:

- податкова накладна на товар в електронному вигляді, належним чином оформлену у відповідності до правил, які встановлені п. 201.1 Податкового кодексу України, зокрема з обов'язковим зазначенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних через систему електронного документообігу в момент першої події (відвантаження товару) протягом 1 (одного) робочого дня з дати першої події.

У пункті 6.2 Договору передбачено, що постачальник має передати оригінали первинних документів, які зазначені в п. 6.1.1 та п. 6.1.2 договору впродовж 7 днів з моменту їх оформлення.

Як зазначалось судом, згідно з рахунком на оплату №40 від 09.07.2017 відповідачем сплачено відповідачу 1 235 082,24 грн. Залишок несплаченої суми за Договором становить 66 536,96 грн. (1 301 619,20 грн. - 1 235 082,24 грн. = 66 536,96 грн.).

Відповідач стверджує, що позивачем не було виконано вимогу п. 6.1.2 договору, а саме не надано покупцю факсимільної копії відповідної податкової накладної, у зв'язку з чим зобов'язання зі здійснення 20% оплати за товар не настало.

Позивач разом з відповіддю на відзив подав до суду копії складених ним податкових накладних, а саме податкових накладних №40 від 09.07.2017 на суму 113 881,60 грн., №39 від 08.07.2017 на суму 968 934,40 грн., №38 від 07.07.2017 на суму 218 803,20 грн. На звороті кожної копії податкової накладної міститься виписка, засвідчена позивачем, про здійснення реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі накладних.

У даному випадку господарський суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Частинами 2, 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. ч. 4, 5, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Судом приймаються до уваги обґрунтовані твердження відповідача про порушення позивачем вимоги, встановленої частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, щодо необхідності подання доказів по справі разом з позовною заявою.

Господарський суд критично ставиться до пояснень, наданих позивачем у відповіді на відзив, та долучених ним документів (у тому числі, копій податкових накладних), виходячи з того, що такі документи не є такими, що не могли бути подані у встановлений законом строк. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем проігноровано положення пункту 6.1.2 Договору та не додано до позовної заяви ані копій відповідних податкових накладних, ані доказів надання їх покупцю. При цьому, позивачем не зазначено жодної причини неподання доказів у встановлений законом строк, у тому числі не обґрунтовано неможливості їх подання з причин, що не залежали від нього. Відтак, за висновками суду, наявні правові підстави для неприйняття поданих до суду податкових накладних до розгляду при вирішенні даного спору.

Одночасно з цим, навіть приймаючи до уваги подані позивачем копії податкових накладних, матеріали справи не містять доказів надання даних документів покупцю (зокрема, їх факсимільних копій, як це передбачено п. 6.1.2 Договору).

У відповіді на відзив позивач вказав, що твердження відповідача про те, що постачальник нібито не надав покупцю копій податкових накладних, будь-якими доказами не підтверджуються. Однак, такі доводи позивача є безпідставними та суперечать принципу змагальності, який передбачає обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Відтак, саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення заборгованості, зобов'язаний довести факт настання строку виконання грошового зобов'язання відповідачем, а у даному випадку - факт надання копій відповідних податкових накладних відповідачу.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та пункту 6.1.2 Договору, відповідач повинен був повністю оплатити поставлений товар протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту надання йому факсимільних копій податкових накладних на товар.

Відтак, приймаючи до уваги відсутність у матеріалах справи доказів надання позивачем відповідачу факсимільних копій податкових накладних на товар, враховуючи, що відповідач заперечує отримання таких документів, господарський суд дійшов висновку, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, не настав.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено за допомогою належних та достатніх доказів настання строку оплати відповідачем спірної суми, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агрофорвард» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про стягнення 66 536,96 грн. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 762,00 грн. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Агрофорвард» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» про стягнення 66 536,96 грн. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Князьков