РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року м. Харків Справа №913/59/17

Провадження №14/913/59/17

Господарський суд Луганської області у складі колегії суддів:

головуючий суддя - Лісовицький Є.А., судді: Зюбанова Н.М., Шеліхіна Р.М.,

секретар судового засідання Бережна Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», м. Київ

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», м. Білгород-Дністровський Одеської області

2. Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод», м.Кадіївка Луганської області

про стягнення 558163773 грн. 41 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №113 від 02.01.2018;

від відповідача-1: ОСОБА_2, довіреність №1-ю від 13.01.2017; ОСОБА_3 - голова правління ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на підставі наказу №222-к від 04.05.2017;

від відповідача-2: представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі позивач) звернулось до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог б/н від 06.04.2017, просить суд стягнути заборгованість за договором про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 в загальному розмірі 558163773 грн. 41 коп., в тому числі:

1. Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість з відсотків по договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 80000000 грн. 00 коп.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 478163773 грн. 41 коп., яка складається з:

- 425637949 грн. 00 коп. - сума заборгованості по основному боргу кредиту;

- 41065797 грн. 51 коп. - сума заборгованості по відсоткам;

- 60000 грн. 00 коп. - сума заборгованості по щомісячній комісії;

- 11400026 грн. 90 коп. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам та щомісячної комісії.

Відповідач-1 в своїх поясненнях до відзиву на позов №01/27 від 15.01.2018 зазначив, що з предявленим позовом не згоден частково, оскільки по-перше, позивачем неправомірно були нараховані відсотки за користування кредитом за період після відкликання його банківської ліцензії, по-друге, позивачем необґрунтовано нараховані і предявлені до примусового стягнення штрафні санкції (пеня).

Як зазначив відповідач-1, між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як позикодавцем з однієї сторони, та ПАТ «Гемопласт» як позичальником з іншої, було укладено Договір про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 (далі - Кредитний договір).

Додатковою угодою від 02.07.2015 було визначено кінцевий термін повернення кредитних коштів - 19 грудня 2016 року, згідно з графіком пониження ліміту.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» - розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в період з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно.

Надалі, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27.11.2017 №5175 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на два роки - до 17 грудня 2019 року включно.

В той же час, як вбачається з наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості, з грудня 2015 року після відкликання банківської ліцензії та початку процедури його ліквідації, позивач неправомірно продовжував здійснювати нарахування відсотків за Кредитним договором.

Відповідач-1, посилаючись на ч. 3 ст. 91 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 1 ст. 3, ч. 9 ст. 17, п.6. ч. 1 ст. 12, п. 1. ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», робить висновок, що з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилася, в зв'язку з чим позивач втратив право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відсотків по кредитам.

Таким чином, відкликання банківської ліцензії (початок процедур ліквідації банку) означає і припинення позивачем як банком нарахування відсотків за Кредитним договором, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій, а тому нарахування відсотків до погашення з грудня 2015 року є необгрунтованим і неправомірним, а тому, на думку відповідача-1, слід відмовити у задоволенні позову в цій частині.

В своїх поясненнях позивач зазначає про правомірність своїх дій щодо нарахування відсотків після відкликання банківської ліцензії, посилаючись на те, що 11.07.2014 набрали чинності зміни до абз. 2 п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», згідно з якими неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Відповідач-1 не погоджується з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

По-перше, відповідно до преамбули Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Тобто, сфера регулювання зазначеного Декрету обмежена лише одним із видів банківської діяльності, а саме - здійснення валютних операцій та жодним чином не регулює можливість здійснення банківської діяльності у вигляді нарахування відсотків за кредитними договорами.

По-друге, відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. У своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, жодним нормативним актом не надано право ані комерційному банку, що ліквідується, ані Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснювати банківську діяльність у вигляді нарахування відсотків за кредитними договорами без отримання відповідної ліцензії.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення відсотків в сумі 51780170,13 грн. за користування коштами відповідно до умов Кредитного договору №1210м-01-07 від 19.11.2007 є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

По-друге, 06.06.2017 Одеським апеляційним господарським судом була прийнята постанова у справі №913/33/17, яка розглядалась за участю тих самих сторін, що приймають участь у даній справі, за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПАТ «Гемопласт» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У вказаній постанові суд в повному обсязі підтримав позицію ПАТ «Гемопласт» та дійшов висновку, що «в силу наведених положень законодавства відкликання банківської ліцензії (початок процедур ліквідації банку) означає і припинення позивачем як банком нарахування відсотків за Кредитним договором як складової банківської діяльності, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій, а тому нарахування і вказування у розрахунку заборгованості сум нарахованих відсотків до погашення із грудня 2015 p. - є неправомірним».

Вищий господарський суд України погодився із висновками Одеського апеляційного господарського суду, зазначивши, що «колегія суддів погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що з грудня 2015 року - з моменту відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» нарахування банком і пред'явлення до стягнення заборгованості по відсоткам з користування кредитом є неправомірним, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції правильно та обгрунтовано відмовив позивачу у стягненні відсотків, нарахованих після грудня 2015 року, в розмірі 223579,86 грн. та, відповідно, правильно відмовив і у стягненні пені за несвоєчасну сплату відсотків, нарахованих за періоди після 18 грудня 2015 року», і своєю постановою від 03.10.2017 залишив постанову Одеського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 без змін.

Щодо нарахування пені за прострочку оплати відсотків, нарахованих після початку ліквідації позивача, а також періоду нарахування пені відповідач-1 зазначив наступне.

Кінцевий строк виконання зобовязання за Кредитним договором - 19.12.2016.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується в разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 2.4., 2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, право на нарахування пені у позивача виникло з 20.12.2016. Однак, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем неправомірно нараховано пеню з 26.06.2016.

В матеріалах справи не міститься жодних доказів наданих позивачем, які обґрунтовують початок строку нарахування пені 26.06.2016, так як строк виконання зобовязання настав 19.12.2016.

Таким чином, вимоги щодо стягнення пені в сумі 8711969,67 грн. за невиконання умов Кредитного договору №1210м-01-07 від 19.11.2007 є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, на думку відповідача-1, стягненню підлягає:

- за першою позовною вимогою солідарно з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість в розмірі 80000000,00 грн., яка складається з:

1) заборгованості з відсотків по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01- 07 від 19.11.2007 у розмірі 69285627,38 грн.;

2) заборгованості з щомісячної комісії по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 60000,00 грн.;

3) основної заборгованості по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01- 07 від 19.11.2007 у розмірі 10654372,62 грн.

- за другою позовною вимогою з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 417671633,61 грн., яка складається з:

1) 414983576,38 грн. - заборгованості по основному боргу кредиту;

2) 2688057,23 грн. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам та щомісячної комісії.

Враховуючи викладене, відповідач-1 просить суд відмовити у стягненні:

1) суми нарахованих після відкликання банківської ліцензії відсотків у розмірі 51780170,13 грн.;

2) суми нарахованих штрафних санкцій - пені за прострочення сплати відсотків та тіла кредиту за користування кредитом у розмірі 8711969,67 грн.

Відповідач-1 також просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Луганської області у справі №913/59/17 на строк один рік з дня його ухвалення.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з п. 5 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд має право здійснювати реструктуризацію кредитної заборгованості на строк, що не перевищує строк ліквідації банку.

Пунктом 5 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ліквідація банку має бути завершена не пізніше двох років з дня початку процедури ліквідації банку. Фонд має право прийняти рішення про продовження ліквідації банку на строк до двох років з можливістю повторного продовження на строк до одного року.

Станом на час розгляду спору завершення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як юридичного факту не відбулося, тобто, фактично, ліквідація ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» може тривати до 17 грудня 2020 року.

До того ж, ОСОБА_3 не позбавлений можливості передати свої права кредитора в порядку уступки права вимоги будь-якій третій особі, як це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію» від 16.12.2015 №1035 заборонено на період тимчасової окупації поставки товарів (робіт, послуг) під всіма митними режимами з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію.

Тобто, фактично з 2014 року і до сьогоднішнього дня ПАТ «Гемопласт» не має можливості поставляти продукцію власного виробництва на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей, а також до Автономної Республіки Крим.

Також, ПАТ «Гемопласт» було спричинено значні збитки, повязані із неможливістю стягнення заборгованості із субєктів господарювання, які знаходяться у зоні антитерористичної операції, а також неможливістю розпоряджатися складськими залишками готової продукції.

Проведення бойових дій на сході України та втрата ринків збуту продукції ПАТ «Гемопласт» зі всіма супутніми наслідками, зумовлені обставинами, які ПАТ «Гемопласт» не могло передбачити та усунути.

До того ж, проведення антитерористичної операції припало на кінцеві терміни повернення кредитних коштів, що практично унеможливило їх належне повернення внаслідок зупинення нормальної роботи підприємства, в звязку з цим, протягом 2013-2016 років реалізація продукції ПАТ «Гемопласт» впала на 42,4%, та згідно звітів по результати фінансової діяльності за 2013-2016 років, внаслідок зазначених обставин, ПАТ «Гемопласт» щороку потерпає від збитків. Відповідач-1 надав копії фінансових звітів за період 2013-2016 років.

Також відповідач-1 зазначив, що ПАТ «Гемопласт» є бюджетоутворюючим підприємством міста Білгород-Дністровський Одеської області (доходи місцевого бюджету більше 50% наповнюються за рахунок надходжень від ПАТ «Гемопласт»), на якому працюють близько однієї тисячі осіб.

Негайне повне задоволення вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» призведе до повної зупинки підприємства та, як наслідок - рішення суду взагалі не буде виконане, внаслідок чого всі працівники залишаться без доходу на утримання своїх сімей, що призведе до соціального вибуху.

До того ж, зупиниться виробництво медичних виробів, які в умовах проведення військових дій дуже потрібні державі та Збройним силам України.

Додатково відповідач-1 повідомив суду, що на території ПАТ «Гемопласт» знаходиться радіаційна установка з джерелами іонізуючого випромінювання яка використовується для проведення стерилізації медичної продукції гамма-променями та раптова зупинка підприємства, внаслідок проведення виконавчих дій, може призвести до екологічної катастрофи, шкода від якої буде дуже значною.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням складної фінансово-економічної ситуації, яка обєктивно склалася на підприємстві з незалежних обставин, зважаючи на складну соціально-економічну ситуацію в державі та наявність дії об'єктивних обставин - зменшення кількості замовників продукції ПАТ «Гемопласт», значна частина яких знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції, що унеможливлює негайне виконання рішення суду відповідач-1 просить відстрочити виконання судового рішення за наслідками розгляду цієї справи на строк один рік з дня ухвалення рішення у даній справі.

У судовому засіданні 11.04.2018 відповідачем заявлено клопотання про визнання поважною причини пропуску строку на подання додаткових доказів, що підтверджують обґрунтованість клопотання про відстрочення виконання рішення.

Дане клопотання судом задовольняється, оскільки надається копія контракту, укладеного 02.04.2018 після переходу суду до розгляду справи по суті і у підготовчому засіданні відповідач-1 фізично не міг надати такий доказ.

Позивачем надана відповідь на відзив б/н від 07.02.2018, в якій він зазначає, що не погоджується з поясненням до відзиву ПАТ «Гемопласт» щодо позовних вимог Банку, зазначивши, що в поясненнях до відзиву відповідач-1 стверджує, що у звязку з відкликанням банківської ліцензії, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» втратило статус банку та фінансової установи в цілому, а отже і право на здійснення банківської діяльності, надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відсотків по кредитам.

На момент укладення Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ПАТ «Гемопласт», ОСОБА_3 здійснював свою діяльність на підставі Банківської ліцензії та Дозволу на здійснення банківської діяльності.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура ліквідації банківської установи регулюється нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

З введенням тимчасової адміністрації, а в подальшому ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було запроваджено особливий режим діяльності банківської установи.

Статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено наслідки початку процедури ліквідації банку з дня початку процедури ліквідації банку.

Отже, ні ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ані будь-якою іншою нормою чинного законодавства України не передбачено припинення кредитних зобовязань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора.

Зобовязання позивача випливають з правочину (Кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним. Відповідно до умов Кредитного договору Банком і здійснено нарахування відсотків та штрафних санкцій.

11.07.2014 набрали чинності зміни до абз. 2 п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про системи валютного регулювання і валютного контролю», згідно з якими неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_3 має право після відкликання банківської ліцензії нараховувати відсотки та штрафні санкції, а боржник зобовязаний їх сплатити.

Крім того, позивач зазначив, що заперечує проти відстрочення виконання рішення та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач-2 надав відзив на позов б/н від 05.02.2018, зазначивши, що вважає позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» необґрунтованими виходячи з наступного.

З метою забезпечення виконання зобовязань у розмірі 800000000,00 грн., 25 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» і Публічним акціонерним товариством «Стахановський вагонобудівний завод» було укладено тристоронній договір поруки №337 (далі - Договір поруки), відповідно до умов якого відповідач-2, як поручитель, зобовязався перед позивачем відповідати за належне виконання зобовязань відповідачем-1, установлених за Договором про непоновлювальну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 1.3. Договору поруки, відповідач-2 погодився з наступними умовами Кредитного договору:

- відповідно до п. 1.1 Кредитного договору розмір кредиту 42580000,00 грн.;

- відповідно до п. 2.4 Кредитного договору кінцевий термін повернення кредиту 10.04.2015 р.;

- відповідно до п. 3.1 Договору розмір відсотків за користування кредитом складає 15% або 12% за користування кредитними коштами за період з дня видачі до строку повернення відповідно до графіку погашення кредитних коштів; 30% від суми невиплаченого зобовязання після порушення строку виплати відповідно до графіку погашення кредитних коштів; 30% за період з 20.11.2012 р. до дня фактичного погашення заборгованості.

Відповідач-2 вважає, що порука за Договором поруки є припиненою у звязку із зміною основного кредитного зобовязання без згоди Поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності, а саме:

- продовження строку оплати комісійної винагороди, що призвело до суттєвого збільшення її розміру;

- зміна процентної ставки по кредиту за окремими позиціями більше ніж на 10%. за наступними підставами.

По-перше, відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука відповідача-2 як поручителя, припинилася, оскільки позивачем було в односторонньому порядку збільшено обсяг відповідальності за вказаним Кредитним договором без згоди відповідача-2 як поручителя.

Згідно зі ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідач-2 зазначив, що за змістом ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема:

- підвищення розміру процентів;

- відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами;

- установлення (збільшення розміру) неустойки;

- встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення;

- збільшення періоду нарахування комісійної винагороди, інших додаткових платежів на користь банку тощо.

Отже, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України).

Так, 25.03.2015 відповідачем-1, відповідачем-2 і позивачем було укладено тристоронній договір поруки №337, відповідно до умов якого відповідач-2, як поручитель, зобовязався перед позивачем відповідати за належне виконання зобовязань відповідачем-1, установлених за Кредитним договором.

У подальшому будь-яких Додаткових угод до Договору поруки №337 від 25.03.2015 не укладалось.

У той же час, станом на 25.03.2015 (з урахуванням Додаткової угоди до Кредитного договору від 27.01.2015) позивачем (банком) та відповідачем-1 (боржником) був погоджений наступний строк і порядок повернення кредитних коштів - до 19.12.2016 р. згідно Графіку погашення кредитної лінії, відповідач-1 (боржник) сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією, яка нарахована з жовтня 2014 року по грудень 2014 року в термін до 10.04.2015 р.

Додатково, 14.04.2015 між позивачем і відповідачем-1 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору, якою сторони збільшили строк нарахування і сплати комісійної винагороди - до 31.03.2015 р., та змінили порядок нарахування і оплати процентів за користування відповідачем-1 (боржником) кредитними коштами.

Зокрема, відповідно до п. 2.5. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 14.04.2015) Позичальник зобовязується повернути кредитні кошти у валютах заборгованостей по кожному траншу до 19.12.2016, шляхом переказу грошових коштів на відповідні позичкові рахунки згідно Графіку погашення кредитної лінії (Додаток №32 до даного Договору).

Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 14.04.2015), нарахування процентів за користування кредитними коштами відбувається щомісячно; сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щоквартально; позичальник сплачує проценти у строк до 19.12.2016 включно, за умови погашення у строк до 30.04.2015 процентів у сумі не менше 250000,00 грн., позичальник зобовязується, починаючи з 01.05.2015 щомісячно погашати проценти в розмірі не менше 250000,00 грн. тощо.

Крім того, Додатковою угодою від 13.05.2015 сторони виклали у новій редакції: 1) п.п. б) п. 1.2. Кредитного договору, де вказано, що заборгованість по комісійній винагороді за управління кредитною лінією повинна бути сплачена до 31.03.2016 включно, нарахування комісійної винагороди здійснюється щомісячно, 2) Графік зниження ліміту кредитної лінії Додаток №33 до Кредитного договору, 3) п. 3.4 Кредитного договору, зазначивши, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у наступному порядку: Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у наступному порядку: Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, які підлягають оплаті до 31.03.2015 р. у сумі не менше 250000,00 грн., і у подальшому - відповідно до наступного графіку: до 19.12.2016 включно - у сумі, не менше 250000,00 грн. щомісяця.

Також, Додатковою угодою від 02.07.2015 сторони виклали п. 2.5 Кредитного договору у новій редакції, вказавши, що позичальник зобовязується повернути всі отриманні кредитні кошти у валютах заборгованостей по кожному траншу до 19.12.2016 згідно Графіку зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №34 до цього Договору) тощо.

Додатково, Додатковою угодою від 09.07.2015 сторони виклали п. 3.4 Кредитного договору у новій редакції, вказавши первісний термін сплати процентів - 30.09.2015, а також встановивши мінімальний платіж процентів - не менше 100000 грн. 00 коп.

Отже, у зв'язку із відстроченням строку повернення відповідачем-1 (боржником) процентів та комісійної винагороди, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя - відповідача-2, оскільки відстрочення повернення кредиту призводить до збільшення періоду нарахування процентів і комісійної винагороди за Кредитним договором.

Відповідно до п. 4.4 Договору поруки внесення змін та доповнень до Кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без погодження з поручителем.

Змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового стану.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

При цьому, згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Однак, будь-яких додаткових угод до договору поруки не укладалось.

Таким чином, збільшення обсягу відповідальності відповідача-2 як поручителя (у зв'язку із відстроченням строку повернення боржником процентів та комісійної винагороди, збільшенням розміру процентів) відбулось без його згоди, що тягне за собою припинення поруки у повному обсязі.

При цьому, шляхом укладення Додаткових угод до Кредитного договору сторонами було внесено зміни до розміру кредитної лінії та графіку погашення заборгованості за кредитом, та у вказаних додаткових угодах відсутні будь-які положення щодо відстрочення строку повернення процентів за користування кредитом без збільшення періоду нарахування процентів.

Як зазначає відповідач-2, питання збільшення відповідальності за вказаним Кредитним договором із ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» як поручителем не погоджувалось, поручителя навіть не інформували про вказані зміни до Кредитного договору, тому поруку за договором поруки №337 від 25.03.2015, на думку відповідача-2, слід визнати припиненою.

По-друге, порука ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» є припиненою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки строки дії договору поруки, укладеного між відповідачем-1, відповідачем-2 і позивачем, не був встановлений (умова договору поруки про те, що він діє до повного припинення зобовязань боржника за основним договором, не є встановленням строку дії договору поруки), а вимогу до відповідача-2 як до поручителя позич не предявив після спливу визначеного ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України шестимісячного строку.

Пунктом 6.2 Договору поруки визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (порука припиняється з припиненням всіх зобовязань позичальника по вищеназваному Кредитному договору).

Так, із Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умови Договору поруки (пункт 6.2) про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника (позичальника) за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

В правовій позиції судової палати із розгляду цивільних справ Верховного Суду України (справа 6-53цс14) вказано, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України відповідач-2 дійшов висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Відповідно до п. 2.3. Договору поруки, у разі непогашення боржником (відповідачем-1) заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку сплати основного боргу та/або процентів тощо, кредитор (позивач) набуває повне право вимоги від поручителя сплати борг у повному обсязі.

Як вбачається із Довідки-розрахунку заборгованості відповідача-1 за Кредитним договором, відповідач-1 (боржник) свої зобовязань як позичальник почав прострочувати, починаючи з травня 2015 року, однак жодних вимог відповідачу-2, як поручителю, про погашення заборгованості за Кредитним договором, взагалі направлено не було.

Оскільки умовами Кредитного договору (Графіком зниження кредитної лінії) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок відповідача-1 як боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право позивача як кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником (відповідачем-1) строку погашення чергового траншу у вересні 2015 року (погашення процентів, нарахованих в період 01.04.2015 по 30.06.2015), а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, а саме - з жовтня 2015 року.

Аналіз змісту статей 1054 та 559 Цивільного кодексу України свідчить про таке.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України, для пред'явлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника.

Одночасне направлення боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту у звязку з наявністю заборгованості не є вимогою кредитора до поручителя в сенсі частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Отже, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 559, 598 Цивільного кодексу України, припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Проте, ні письмових вимог до відповідача-2, як до поручителя за Кредитним договором, ні позовів до відповідача-2 про стягнення заборгованості до грудня 2016 року позивачем так і не були предявлені, тому можна зробити висновок про пропущення позивачем необхідного строку для пред'явлення вимог до відповідача-2 як поручителя.

За таких обставин, порука відповідача-2, встановлена договором поруки №337 від 25.03.2015, є припиненою.

Додатково відповідач-2 зазначив, що з весни 2014 року ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» не має можливості здійснювати господарську діяльність так, як його виробничі потужності розташовані на тимчасово окупованій території.

Таким чином, у випадку ухвалення рішення про стягнення з ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми позовних вимог, виконання такого рішення буде неможливим, оскільки всі активи ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» знаходяться на окупованій території, а тому є обєктивні та обґрунтовані підстави для надання ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» відстрочки виконання рішення до моменту виведення всіх незаконних збройних формувань з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

З урахуванням викладено, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. У випадку постановлення рішення про стягнення з ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми позовних вимог у розмірі, визначеному судом, - відстрочити його виконання до відновлення контролю державної влади України над містом Кадіївка (колишній Стаханів) Луганської області, яке в теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території Луганської області.

Розглянувши матеріали справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариство «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ОСОБА_3) та Відкритим акціонерним товариством «З виробництва медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (далі Позичальник) укладено Договір про невідновлювальну кредитну лінію №1210-01-07 (далі - Кредитний договір).

Згідно п.1.1 Кредитного договору, ОСОБА_3 відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 106 380 000,00 (сто шість мільйонів триста вісімдесят тисяч) гривень 00 копійок, а Позичальник зобовязується повернути отриманні в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно Графіку погашення кредитної лінії (Додаток №1 до цього Договору) з кінцевим строком погашення до 19 листопада 2012 року і оплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі, зазначеному в п. 3.1. цього Договору.

На підставі Додаткової угоди від 06.08.2008 змінено назву Договору про не відновлювальну кредитну лінію №1210-01-07 на Договір про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 та викладено договір в новій редакції.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, (в редакції Додаткової угоди від 06.08.2008), ОСОБА_3 надає Позичальникові грошові кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використання, далі по тексту «Кредитні кошти».

За умовами п. 1.1.1 Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 06.08.2008), надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами «траншами» на умовах визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 113 383 000 грн. 00 коп., з врахуванням його зменшення згідно Графіку зниження ліміту вказаного в п.2.5 цього Договору, зі сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі указаному в п. 3.1. цього Договору.

Згідно з п. 1.1.1 Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 20.03.2014), надання кредитних коштів здійснюватиметься окремими частинами «траншами» на умовах визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості в сумі 426 100 000 грн. 00 коп. з врахуванням Графіку зниження ліміту кредитної лінії зазначеним в п. 2.5 цього Договору та сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до п. 3.4 цього Договору.

Відповідно до умов п. 1.2 Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 27.10.2014) для обліку Кредитних коштів, що видаються в рахунок кредитної лінії, ОСОБА_3 відкриває позичкові рахунки в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» м. Київ, код банку 300131:

- в Національній валюті України - гривні - №6301; №6302; №6305; №3001; №6302; №3003; №3004; №3.008

- в доларах США - №6303;

- в євро - №3005.

Згідно з п. 2.1.3 Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 19.12.2013), валютою траншів у рамках цього Договору є гривня, долар США (далі «валюти цього Договору»).

Відповідно до п. 2.5 Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 24.04.2014), Позичальник зобовязується повернути всі кредитні кошти у валютах заборгованості по кожному траншу до 19 грудня 2016 року, згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №24 до цього Договору) шляхом переказу грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості за кожним траншем здійснюється у тій самій валюті, у якій були надані кредитні кошти.

З 01 квітня 2014 року встановлений новий ліміт кредитування, який становить 425 800 000 грн. 00 коп., згідно Додатку №24 від 24.04.2014.

Згідно з п. 3.1. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 27.10.2014), Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних процентних ставок:

а) за користування кредитними коштами, які обліковуються на рахунках:

Код валюти№ рахунку обліку залишку заборгованості по кредиту№ рахунку обліку відсотківПроцентна ставка (%)Період процентної ставки
Дата початкуДата закінчення
423,0001.05.201419.12.2 /00176308 /63098,3522.11.201219.12.263068,3501.12.201119.12.230018,3530.01.201419.12.230038,3530.01.201419.12.2300510,2530.01.201419.12.230079,2506.02.201419.12.2301529,0027.10.201419.12.2300912,0018.02.201419.12.2 /00176304 /631513,0020.02.201419.12.2016

b) - за кредитом в національній валюті України - 58,00% процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п. 2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

- за кредитом в доларах США - 26,00% процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п. 2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

- за кредитом в євро - 24,00% процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що зазначений в п. 2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

c) У разі порушення Позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії зазначеним в п.2.5 цього Договору:

- за кредитом в національній валюті України - 58,00% процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом згідно з вищевказаним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

- за кредитом в доларах США - 26,00% процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом згідно з вищевказаним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом.

- за кредитом в євро - 24,00% процентів річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом згідно з вищевказаним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору (в редакції Додаткової угоди від 20.03.2014), нарахування процентів за користування кредитним коштами здійснюється щомісячно. Сплата процентів за користування кредитом здійснюється щоквартально. Позичальник сплачує проценти в строк з 01 до 10 числа першого місяця кожного кварталу (січень, квітень, липень, жовтень). У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з першого по останній календарний день попереднього кварталу.

Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Позичальнику кошти в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним договором.

В свою чергу, Позичальник скористався кредитними коштами, свої зобовязання за Кредитними договорами в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує.

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору ОСОБА_3 має право вимагати повернення виданих кредитних коштів та сплату процентів за увесь період користування кредитом до настання терміну, що вказаний в п. 1.1 Кредитного договору, а Позичальник зобовязаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі проценти протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання вимоги банку, у випадках, коли позичальник не сплатив процентів за користування кредитними коштами; мав місце факт прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, комісійної винагороди або основної суми боргу; не виконав або виконав неналежним чином умови п. 5.7 цього Договору; припускався інших порушень умов цього Договору.

Згідно з п. 7.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 2.4, 2.5, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитним коштами.

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, у випадку, якщо сплачені Позичальником Банку грошові кошти недостатні для погашення загальної суми заборгованості, що виникла до цього моменту, то погашення заборгованості здійснюється в наступній черговості: в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, а також комісійна винагорода; в другу чергу погашаються основний борг за кредитом; в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня).

Як зазначає позивач, заборгованість ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», станом на 25.12.2016 за Кредитним договором №1210м-01-07 від 19.11.2007 складає 558 163 773,41 грн., в т.ч.:

- сума заборгованості по основному боргу кредиту - 425 637 949,00 грн.;

- сума заборгованості по відсоткам - 121 065 797,51 грн.;

- сума заборгованості по щомісячній комісії - 60 000,00 грн.;

- пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам та щомісячної комісії 11400026,90 грн.

25 березня 2015 року в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між АТ Банк «Фінанси та Кредит» (далі Кредитор), ПАТ «Гемопласт» (далі Боржник) та ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» (далі - Поручитель) укладений договір поруки №337 (далі - Договір поруки).

Згідно п.1.1. Договору поруки, Поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання Боржником зобовязань в розмірі 80 000 000,00 грн. за Договором про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007, укладеним між Кредитором та Боржником, про надання Боржнику кредиту в розмірі 425 800 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитним коштами, виходячи з процентних ставок, вказаних в п. 3.1. Кредитного договору.

Отже, відповідальність поручителя за виконання зобовязання боржника за кредитним договором є частковою, обмеженою сумою боргу у розмірі - 80 000 000,00 грн.

Згідно з п. 3.4. Договору поруки №334 від 25.03.2015, якщо перерахованої Поручителем суми коштів недостатньо для повного покриття боргу станом на день надходження коштів, то погашення заборгованості проводиться в такій черговості: у першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами та комісійна винагорода відповідно до умов Кредитного договору, в другу чергу погашається основний борг по кредиту, а в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня) і збитки.

Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору (в початковій редакції) у випадку, якщо сплачені Позичальником Банку грошові кошти недостатні для погашення загальної суми заборгованості, що виникла до цього моменту, то погашення заборгованості здійснюється в наступній черговості: в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, а також комісійна винагорода, в другу чергу погашається основний борг за кредитом, а в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня).

Так як відповідальність відповідача є обмеженою сумою узгодженою сторонами в пункті 1.1. договору поруки, а саме сумою 80 000 000,00 грн., то в дану суму входять тільки прострочені відсотки за кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості сума заборгованості ПАТ «Гемопласт» по відсоткам складає 121 065 797,51 грн.

Враховуючи, що відповідно до умов договору поруки 80 000 000,00 грн. заборгованості з відсотків підлягає до стягнення солідарно з відповідачів, то заборгованість з відсотків в сумі 41 065 797,51 грн. (121 065 797,51 - 80 000 000,00 = 41 065 797,51), яка не охоплюється порукою підлягає до стягненню з ПАТ «Гемопласт».

Позивач звернувся з позовом про стягнення солідарно з відповідача-1 та відповідач-2 - 80000000 грн. 00 коп., з відповідача-1 - 478163773 грн. 41 коп.

Оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до приписів ст. 193 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону чи договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З системного аналізу норм Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд дійшов висновку, що з моменту відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фактично втратив статус банку та фінансової установи в цілому, його банківська діяльність припинилася, в зв'язку з чим, втратив право на надання банківських та будь-яких інших фінансових послуг, зокрема щодо кредитування фізичних осіб та відповідне нарахування відсотків по кредитам.

Таким чином, відкликання банківської ліцензії (початок процедур ліквідації банку) означає і припинення позивачем як банком нарахування відсотків за Кредитним договором, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій, а тому нарахування відсотків до погашення з грудня 2015 року є необґрунтованим і неправомірним, а тому слід відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Посилання позивача на абз. 2 п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», згідно з якими неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, не може слугувати підставою для нарахування відсотків з наступних підстав.

Відповідно до преамбули Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Тобто, сфера регулювання зазначеного Декрету обмежена лише одним із видів банківської діяльності, а саме - здійснення валютних операцій та жодним чином не регулює можливість здійснення банківської діяльності у вигляді нарахування відсотків за кредитними договорами.

Також, відповідно до частин 1, 5 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. У своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України.

Однак, жодним нормативним актом не надано право ані комерційному банку, що ліквідується, ані Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснювати банківську діяльність у вигляді нарахування відсотків за кредитними договорами без отримання відповідної ліцензії.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення відсотків 51780170,13 грн. за користування коштами відповідно умов Кредитного договору №1210м-01-07 від 19.11.2007 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування пені за прострочення оплати відсотків, а також періоду її нарахування, слід зазначити наступне.

Кінцевий строк виконання зобовязання за Кредитним договором - 19.12.2016.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується в разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 2.4., 2.5., 3.4., 3.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, передбачених цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними коштами.

З урахуванням вимог ст. 232 Господарського кодексу України, право на нарахування пені у позивача виникло 20.12.2016. Однак, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, позивачем неправомірно нараховано пеню з 26.06.2016.

В матеріалах справи не міститься жодних доказів наданих позивачем, які обґрунтовують початок строку нарахування пені 26.06.2016.

Таким чином, вимоги щодо стягнення пені в сумі 8711969,67 грн., яка розрахована з 26.06.2016 по 25.12.2016, за невиконання умов Кредитного договору є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, стягненню на користь позивача підлягають:

- за першою позовною вимогою солідарно з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» та Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість в розмірі 80000000 грн., яка складається з:

1) 69285627,38 грн. - заборгованість з відсотків по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м- 01-07 від 19.11.2007;

2) 60000,00 грн. - заборгованість з щомісячної комісії по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007;

3) 10654372,62 грн. - основна заборгованість по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01- 07 від 19.11.2007.

- за другою позовною вимогою з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 417671633,61 грн., яка складається з:

1) 414983576,38 грн. - сума заборгованості по основному боргу кредиту;

2) 2688057,23 грн. - пеня за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам та щомісячної комісії.

В решті у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Що стосується клопотання відповідача-1 про відстрочення виконання рішення у справі на строк один рік, слід зазначити наступне.

Клопотання обґрунтовано тим, що згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про обмеження поставок окремих товарів (робіт, послуг) з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію» від 16.12.2015 №1035 заборонено на період тимчасової окупації поставки товарів (робіт, послуг) під всіма митними режимами з тимчасово окупованої території на іншу територію України та/або з іншої території України на тимчасово окуповану територію.

Тобто, фактично з 2014 року і до сьогоднішнього дня ПАТ «Гемопласт» не має можливості поставляти продукцію власного виробництва на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей, а також до Автономної Республіки Крим.

Крім того, ПАТ «Гемопласт» було спричинено значні збитки, повязані із неможливістю стягнення заборгованості із субєктів господарювання, які знаходяться у зоні антитерористичної операції, а також неможливістю розпоряджатися складськими залишками готової продукції.

До того ж, проведення антитерористичної операції припало на кінцеві терміни повернення кредитних коштів, що практично унеможливило їх належне повернення внаслідок зупинення нормальної роботи підприємства, в звязку з цим, протягом 2013-2016 років реалізація продукції ПАТ «Гемопласт» впала на 42,4%, та згідно звітів по результати фінансової діяльності за 2013- 2016 років, внаслідок зазначених обставин, ПАТ «Гемопласт» щороку потерпає від збитків.

Крім того, ПАТ «Гемопласт» є бюджетоутворюючим підприємством міста Білгород-Дністровський Одеської області (доходи місцевого бюджету більше 50% наповнюються за рахунок надходжень від ПАТ «Гемопласт»), на якому працюють близько однієї тисячі осіб.

Негайне повне задоволення обґрунтованих вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» призведе до повної зупинки підприємства та, як наслідок - рішення суду взагалі не буде виконане.

Суд дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання частково та відстрочити виконання рішення суду на 9 місяців.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Витрати позивача на судовий збір пропорційно стягнутій сумі відносяться на відповідача-1, оскільки внаслідок його неправильних дій не повернення кредиту, виник спір.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 238, 240, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до 1- відповідача - Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт», 2-відповідача Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» про стягнення 558163773 грн. 41 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (, юридична адреса: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, буд. 57) та Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» (, юридична адреса: 94013, Луганська область, м. Кадіївка, проспект Леніна, буд. 67) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 60) заборгованість в розмірі 80000000 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості з відсотків по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 69285627 грн. 38 коп.; заборгованості з щомісячної комісії по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 60000 грн. 00 коп.; заборгованості по кредиту по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 10654372 грн. 62 коп. Наказ видати позивачу.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (, юридична адреса: 67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, буд. 57) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (, юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 60) заборгованість по Договору про мультивалютну кредитну лінію №1210м-01-07 від 19.11.2007 у розмірі 417671633 грн. 61 коп., яка складається з заборгованості по кредиту 414983576 грн. 38 коп., пені 2688057 грн. 23 коп.; витрати на сплачений судовий збір в сумі 188097 грн. 00 коп. Наказ видати позивачу.

4. В решті позову відмовити.

5. Відстрочити виконання рішення на 9 місяців до 11 січня 2019 року включно.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Є.А. Лісовицький

Суддя Н.М. Зюбанова

Суддя Р.М.Шеліхіна