РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.04.2018Справа № 910/1309/18

За позовомФізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича
доФізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича
простягнення 134749 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Секретар судового засідання Савінкова Ю.Б.

Представники учасників справи:

від позивача: Гичко О.А. - представник на підставі ордеру серія КС №112791 від 13.03.2018;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.02.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича з вимогами до Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича про стягнення 134749 грн. 00 коп., з яких 126845 грн. 00 коп. основного боргу, 6236 грн. 00 коп. пені, 646 грн. 00 коп. 3% річних та 1022 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку зі сплати орендної плати за Договором суборенди приміщення № 010117-5 від 01.01.2017, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 126845 грн. 00 коп. (за листопад - грудень 2017 року). Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 6236 грн. 42 коп., 3% річних у розмірі 646 грн. 39 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1022 грн. 95 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/1309/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; розгляд справи призначено на 13.03.2018.

У судовому засіданні 13.03.2018 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення розгляду справи на 17.04.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 17.04.2018 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 17.04.2018 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.02.2018 (іншу адресу відповідач не повідомляв суду), що підтверджується довідкою відділення поштового зв'язку про повернення поштового відправлення (за закінченням встановленого терміну зберігання) та поштовим конвертом, в якому ухвала суду від 13.03.2018 була надіслана відповідачу.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Суд зазначає, що вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом з поміткою «судова повістка».

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З пунктів 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання судової повістки (листа з ухвалою суду) відповідачем та повернення її до суду з поміткою «повернута відправнику за закінченням терміну зберігання» є наслідками вольової поведінки відповідача у формі бездіяльності щодо її належного отримання та розцінюється судом як відмова від отримання відповідачем ухвали суду від 13.03.2018.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим належним чином про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/1309/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича до Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича про стягнення 134749 грн. 00 коп., оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов'язки, а відповідач, натомість, проявив бездіяльність щодо отримання ухвали суду.

При цьому, 07.03.2018 відповідачем подане до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №910/1309/18, що свідчить про обізнаність відповідача про розгляд Господарським судом міста Києва справи №910/1309/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича до Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича про стягнення 134749 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що 07.03.2018 відповідач ознайомився з матеріалами справи №910/1309/18, що підтверджується відміткою про ознайомлення з матеріалами справи, зробленою відповідачем на справі.

Відзиву на позовну заяву відповідачем у встановлені законом строки не подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про судове засідання, призначене на 17.04.2018, неявку представника відповідача та неповідомлення причин неявки, підстави для відкладення (оголошення перерви) розгляду справи судом не встановлено.

У судовому засіданні 17.04.2018 судом було закінчено розгляд справи по суті та проголошено рішення (вступна та резолютивна частини).

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Ремточмеханіка» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Трокозом Олександром Євгенійовичем (орендар) укладено Договір оренди приміщення № 01/17-1, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (в оренду) нежитлове приміщення, яке знаходиться у будинку за адресою: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 1.

Відповідно до Договору оренди приміщення № 01/17-1 від 01.01.2017 площа приміщення становить 275 кв.м.

Згідно з п. 2.1 Договору оренди приміщення № 01/17-1 від 01.01.2017 приміщення надається в оренду на строк, що починається з 01.01.2017 і закінчується 30.11.2019.

Судом встановлено, 01.01.2017 між Фізичною особою-підприємцем Трокозом Олександром Євгенійовичем (орендар) та Фізичною особою-підприємцем Бакальчуком Євгеном Олександровичем (суборендар) укладено Договір суборенди приміщення №010117-5, відповідно до умов якого орендар передає, а суборендар приймає в тимчасове платне користування (в суборенду) нежиле приміщення, яке знаходиться в будинку за адресою: 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 1.

Згідно з п. 1.2 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 площа приміщення, яке передається в суборенду за цим договором, становить 262 кв.м.

Згідно з п. 2.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 приміщення надається в суборенду з 01.01.2017 (дата початку суборенди) та до 31.12.2017 (дата закінчення суборенди), але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з п. 6.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 суборендар вступає у користування приміщенням у день підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення. Акт приймання-передачі підписується після внесення суборендарем першого платежу у розмірі, зазначеному у підпункті а п. 3.2 договору.

Відповідно до п. 14.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017, суд дійшов висновку, що даний договір за своєю правовою природою є договором суборенди (піднайму).

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (частина 3 статті 774 Цивільного кодексу України).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з ч. 1 ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5.6 Договору оренди приміщення № 01/17-1 від 01.01.2017 без попередньої письмової згоди орендодавця орендар не має права передавати та здавати приміщення в суборенду.

Листом вих. № 01/01-17 від 01.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Ремточмеханіка» (орендодавець за Договором оренди приміщення № 01/17-1 від 01.01.2017) надало дозвіл Фізичній особі-підприємцю Трокозу Олександру Євгенійовичу (орендарю за Договором оренди приміщення № 01/17-1 від 01.01.2017) на передачу орендованого приміщення в суборенду (копія листа долучена позивачем до матеріалів справи 26.02.2018 на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2018 - відповідно до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 774 Цивільного кодексу України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Згідно з п. 2.1 Договору оренди приміщення № 01/17-1 від 01.01.2017 приміщення надається в оренду на строк, що починається з 01.01.2017 і закінчується 30.11.2019.

Згідно з п. 2.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 приміщення надається в суборенду з 01.01.2017 (дата початку суборенди) та до 31.12.2017 (дата закінчення суборенди), але в будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Таким чином, строк дії Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 не перевищує строку Договору оренди приміщення № 01/17-1 від 01.01.2017.

Судом встановлено, що 01.01.2017 Фізична особа-підприємець Трокоз Олександр Євгенійович передав, а Фізична особа-підприємець Бакальчук Євген Олександрович прийняв у суборенду приміщення, загальною площею 262 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 1, що підтверджується актом прийому-передачі об'єкта суборенди від 01.01.2017, який підписаний позивачем та відповідачем (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Відповідно до п. 13.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 у випадку припинення цього договору суборендар зобов'язаний в 3-денний строк повернути орендарю приміщення в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в суборенду з урахуванням нормального зносу, для чого у випадку необхідності суборендар зобов'язаний здійснити ремонтні роботи для приведення приміщення в належний стан, а орендар в свою чергу повинен прийняти вказане приміщення по акту прийому-передачі. Приміщення вважається повернутим з моменту підписання акту прийому-передачі.

Судом встановлено, що 22.01.2018 відповідач повернув позивачу з суборенди приміщення, загальною площею 262 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 1, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 22.01.2018, який підписний позивачем та відповідачем (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 орендна плата становить 71840 грн. 00 коп. за один повний календарний місяць на весь період дії договору.

Таким чином, місячний розмір орендної плати за Договором суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 становить 71840 грн. 00 коп., а загальний розмір суборендної плати за весь строк суборенди (з 01.01.2017 по 31.12.2017 - відповідно до п. 2.1 договору) становить 862080 грн. 00 коп.

Як встановлено судом, відповідач користувався об'єктом суборенди (приміщенням, загальною площею 262 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 1) у період з 01.01.2017 по 31.12.2017, що підтверджується вказаними вище актами здачі-прийняття об'єкта суборенди.

Крім того, згідно з п. 3.8 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 сторони після закінчення кожного місяця суборенди складають акт про надані послуги з суборенди приміщення.

Позивачем долучено до позовної заяви копії актів здачі-прийняття виконаних робіт за період з січня 2017 року по грудень 2017 року (оренда приміщення) на загальну суму 862080 грн. 00 коп., які підписані позивачем та відповідачем.

За таких обставин, враховуючи користування відповідачем об'єктом суборенди за Договором суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 у період з 01.01.2017 по 31.12.2017, суд дійшов висновку, що за вказаний період відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 862080 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.2 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 суборендар здійснює платежі наступним чином: а) перший платіж у розмірі 71840 грн. 00 коп. суборендар вносить до 15.01.2017 в якості оплати суборенди приміщення за січень 2017 року.

Відповідно до п. 3.4 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 наступні орендні платежі, починаючи з 01.02.2017, сплачуються авансом щомісячно не пізніше 5 числа поточного (розрахункового) місяця.

Таким чином, перший платіж суборенди за січень 2017 року у сумі 71840 грн. 00 коп. відповідач повинен був сплатити у строк до 15.01.2017, а наступні суборендні платежі відповідач повинен був сплачувати не пізніше 5-го числа поточного (розрахункового) місяця.

У позовній заяві позивач вказав на те, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за Договором суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 в частині сплати суборендних платежів, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 126845 грн. 00 коп., а саме за листопад 2017 року у сумі 55005 грн. 00 коп. та за грудень 2017 року у сумі 71840 грн. 00 коп.

Вказані обставини не були спростовані відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів (суборендної плати) у розмірі 126845 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше

Суд зазначає, що враховуючи характер спірних правовідносин (правовідносини суборенди/оренди) саме на відповідача покладається обов'язок з доказування сплачених ним орендних платежів за користування об'єктом оренди (суборенди), так як позивач, по суті, повинен надати лише докази передачі в оренду приміщення.

При цьому, відповідно до п. 4.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 до 20.06.2017 включно суборендар зобов'язується сплатити орендарю гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати за цим договором, що становить 71840 грн. 00 коп., який буде утримуватися орендарем як гарантійний платіж і при умові належного виконання суборендарем своїх зобов'язань, встановлених цим договором, сума гарантійного платежу може бути використана як орендна плата за останній місяць оренди приміщення. У випадку недобросовісного використання приміщення, орендар має право використати гарантійний платіж в якості компенсації на відновлення приміщення та проведення ремонтних робіт.

Відповідно до п. 4.2 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 сума гарантійного платежу вноситься частинами у розмірі: - до 20.04.2017 - 23946 грн. 67 коп.; - до 20.05.2017 - 23946 грн. 67 коп.; - до 20.06.2017 - 23946 грн. 67 коп.

Доказів сплати гарантійного платежу відповідно до п.п. 4.1, 4.1 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича за Договором суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 (за період з листопада по грудень 2017 року) у розмірі 126845 грн. 00 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича суми основного боргу у розмірі 126845 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 6236 грн. 00 коп. за період з 06.12.2017 по 05.02.2018, нараховану за прострочення сплати суборендної плати за листопад-грудень 2017 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 10.2 Договору суборенди приміщення №010117-5 від 01.01.2017 у випадку неналежної або несвоєчасної сплати орендної плати, встановленої цим договором, суборендар сплачує орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виникнення зобов'язання, за кожний день такого прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича пені у розмірі 6236 грн. 42 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 646 грн. 00 коп. за період з 06.12.2017 по 05.02.2018 та інфляційні втрати у розмірі 1022 грн. 00 коп. за грудень 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича 3% річних у розмірі 646 грн. 00 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1022 грн. 00 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 178, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бакальчука Євгена Олександровича (02167, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Трокоза Олександра Євгенійовича (02068, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) суму основного боргу у розмірі 126845 (сто двадцять шість тисяч вісімсот сорок п'ять) грн. 00 коп., пеню у розмірі 6236 (шість тисяч двісті тридцять шість) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 646 (шістсот сорок шість) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 1022 (одна тисяча двадцять дві) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2021 (дві тисячі двадцять одна) грн. 24 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.04.2018

Суддя І.М. Отрош