ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2018 р. Справа № 917/1218/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача адвокат ОСОБА_1, за довіреністю від 21.08.2017 року №4; свідоцтво серії ПТ№1885 від 17.10.2017 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром", м. Гадяч, Полтавська область (вх. № 610П/1-18)

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.03.2018р. у справі №917/1218/16 (суддя Кульбако М.М.), повний текст якої складено 12.03.2018р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про відстрочення виконання рішення суду по справі №917/1218/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лактос Україна", м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром", м. Гадяч, Полтавська область

про стягнення 986 910,66 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.03.2018р. у справі №917/1218/16 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про відстрочення виконання рішення суду від 15.05.2017 по справі №917/1218/16.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмолпром", м. Гадяч, Полтавська область з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.03.2018р. у справі №917/1218/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає про наступне.

Апелянт є переробним підприємством харчової промисловості України. Основним видом продукції, яку виготовляє підприємство є твердий сир. З метою ведення своєї господарської діяльності товариство проводить закупівлю молочної сировини у населення, юридичних осіб - сільськогосподарських виробників та посередників.

Основними ринками збуту продукції ТОВ "Техмолпром", протягом останніх 10 років були ринки Російської Федерації та Республіки Казахстан, проте починаючи з 2014 року Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними чинниками, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідача.

Зазначені обставини фактично позбавили можливості підприємства своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману продукцію (товар), який використовується ТОВ "Техмолпром" у процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, а також призвели до вкрай скрутного фінансового становища товариства, внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість перед позивачем.

Крім того, апелянт вказує про наявність заборгованості по заробітній платі на загальну суму більше 2 264 500,00 грн.

На примусовому виконанні у межах зведеного виконавчого провадження ЗВП 54596575, що перебуває на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області з ТОВ "Техмолпром" підлягає стягненню 5 136 267,41 грн.

З метою отримання доходу найближчим часом, товариство уклало ряд вигідних контрактів, в Додаткових угодах до яких передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, що є підтвердженням вжиття товариством заходів для отримання коштів, достатніх для виконання рішення суду та уникнення банкрутства товариства.

На підтвердження факту скрутного економічного становища відповідач надав суду Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2017 року.

Одномоментне виконання рішення суду у даній справі не є можливим, оскільки це може значно погіршити і так тяжкий фінансовий стан, призвести до значних негативних наслідків для підприємства, невчасної виплати заробітної плати працівникам, сплати податків, до повної неплатоспроможності підприємства перед іншими контрагентами.

Примусове виконання рішення суду уже спричинило збільшення фінансового навантаження на відповідача за рахунок стягнення виконавчого збору, арешт рахунків та майна підприємства, заблокує господарську діяльність товариства-боржника та унеможливить виконання підприємством своїх зобов'язань як перед стягувачем в даній справі, так і перед іншими контрагентами, а тому апелянт вважає, що господарський суд першої інстанції неправомірно відмовив в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2018 року у даній справі суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2018року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.03.2018р. у справі №917/1218/16; встановлено строк до 20.04.2018 року позивачу на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 26.04.2018 року.

У судовому засіданні 26.04.2018 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.03.2018р. у справі №917/1218/16 та прийняти нове судове рішення, яким заяву про відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання 26.04.2018 року не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №505, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника аелянта, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лактос Україна" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про стягнення 986 910,66 грн., з яких 891 000,00 грн. - основної заборгованості, 22 848,66 грн. - 3% річних, 73 062,00 грн. - інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання за укладеним між сторонами договором поставки №26/12 від 18.12.2013р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.05.2017р. позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лактос Україна" 891 000,00 грн. основного боргу, 73 062,00 грн. інфляційних втрат, 22 848,66 грн. 3% річних та 14 803,66 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання вказаного рішення господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ від 26.06.2017р. №917/1218/16.

26.02.2018р. до господарського суду Полтавської області від відповідача надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2017р. по справі №917/1218/16.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач вказував на таке.

Товариство є переробним підприємством харчової промисловості України, основним видом продукції, яку виготовляє підприємство є твердий сир.

З метою ведення своєї господарської діяльності Товариство проводить закупівлю молочної сировини у населення, юридичних осіб - сільськогосподарських виробників та посередників.

Основними ринками збуту продукції ТОВ "Техмолпром" були ринки Російської Федерації та Республіки Казахстан.

Проте, починаючи з 2014 року Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними чинниками, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідача.

Зазначені обставини фактично позбавили можливості підприємства своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману продукцію (товар), який використовується ТОВ "Техмолпром" у процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, а також призвели до вкрай скрутного фінансового становища товариства, внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість перед позивачем.

Також, відповідач вказує про наявність заборгованості по заробітній платі на загальну суму більше 2 264 500,00 грн.

Також, зазначає про те, що на примусовому виконанні у межах зведеного виконавчого провадження ЗВП 54596575, що перебуває на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області з ТОВ "Техмолпром" підлягає стягненню 5 136 267,41 грн.

З метою отримання доходу найближчим часом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" уклало ряд вигідних контрактів, в додаткових угодах до яких передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, що є підтвердженням вжиття товариством заходів для отримання коштів, достатніх для виконання рішення суду та уникнення банкрутства товариства.

На підтвердження факту скрутного економічного становища відповідач надав суду Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2017 року.

Так, відповідач посилається на неможливість виконання рішення суду у даній справі, оскільки це може значно погіршити і так тяжкий фінансовий стан, призвести до значних негативних наслідків для підприємства, невчасної виплати заробітної плати працівникам, сплати податків, до повної неплатоспроможності підприємства перед іншими контрагентами.

Примусове виконання рішення суду уже спричинило збільшення фінансового навантаження на відповідача за рахунок стягнення виконавчого збору, арешт рахунків та майна підприємства, заблокує господарську діяльність товариства-боржника та унеможливить виконання підприємством своїх зобов'язань як перед стягувачем в даній справі, так і перед іншими контрагентами.

12.03.2018 року господарським судом Полтавської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду, місцевий господарський суд виходив з того, що наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення, зокрема, тяжкий фінансовий стан не є тією виключною обставиною, в розумінні статті 331 Господарського кодексу України, які б давали підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, відповідно до ст. ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання., тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК.

Законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з винятковими (об'єктивними, непереборними) та виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

За судовою практикою, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Так, відповідач є переробним підприємством харчової промисловості України, основним видом продукції, яку виготовляє підприємство є твердий сир.

З метою ведення своєї господарської діяльності товариство проводить закупівлю молочної сировини у населення, юридичних осіб - сільськогосподарських виробників та посередників.

Як зазначає відповідач, основними ринками збуту продукції ТОВ "Техмолпром" були ринки Російської Федерації (90% експорту) та Республіки Казахстан.

Проте, починаючи з 2014 року Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними чинниками, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідача.

Зазначені обставини фактично позбавили можливості підприємства своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману продукцію (товар), який використовується ТОВ "Техмолпром" у процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, а також призвели до вкрай скрутного фінансового становища товариства, внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість перед позивачем.

В підтвердження свого тяжкого фінансового стану відповідачем до заяви надано Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2017 року, Звіт про сукупний дохід за 2015 рік, Звіт про сукупний дохід за 2016 рік, Звіт про сукупний дохід за 9 місяців 2017 року.

Колегією суддів враховано надані відповідачем докази вжиття заходів зі стабілізації обємів виробництва, отримання прибутку та подальшого функціонування підприємства, а саме: міжнародні договори та контракти з поставки продукції на 2018 рік, що може сприяти продовженню господарської діяльності та зробить реальною можливість отримання боргу стягувачем.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між ТОВ «Техмолпром» та ТОВ «KAZ-IMPORT», Казахстан контракту № 2001 від 20.01.2018 року, загальна вартість поставки становить 408 252,00 доларів США.; за укладеним між ТОВ «Техмолпром» та Приватним підприємством «Транзитекспо» договором поставки №0902 від 09.02.2018 року, загальна вартість поставки складає 2 640 000,00 грн. за період поставки серпень 2018 року, 2 640 000,00 грн. за період поставки вересень 2018 року, 2 640 000,00 грн. за період поставки жовтень 2018 року, 2 640 000,00 грн. за період поставки листопад 2018 року.

Таким чином, зазначені міжнародні договори постачання продукції, з урахуванням їх загальної вартості та строків поставки, можуть вважатися підтвердженням реальної можливості виконання відповідачем рішення суду через певний проміжок часу, тим самим спростовуючи висновок місцевого господарського суду щодо ненадання відповідачем доказів неможливості виконання ним судового рішення та доказів реальної можливості виконання відповідачем рішення суду через певний проміжок часу.

Отже, одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до виникнення у ТОВ «Техмолпром» заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, заробітної плати, і як наслідок припинення господарської діяльності боржника, повної його неплатоспроможності та банкрутства, що унеможливить виконання рішення суду взагалі.

Відтак, заходи примусового стягнення з ТОВ «Техмолпром» заборгованості зможуть не тільки не надати очікуваного результату, а й можуть мати своїм наслідком зупинення діяльності ТОВ «Техмолпром» та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

Разом з тим, ТОВ «Техмолпром» має заборгованість перед АТ Укрексімбанком за укладеними кредитними договорами, а саме: кредитна лінія №6414V1/2555 від 30.10.2014 року на суму 36 417 289 грн.; 151209К54/SL-25-EXIM-29.12.09 на суму 14041093,14 доларів США; кредитна лінія по нарахованих процентах №6414V1/2555 від 30.10.2014 року на суму 13760309,00 грн. тощо.

Крім того, на примусовому виконанні в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП 54596575, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Полтавській області з ТОВ «Техмолпром» підлягає до стягнення сума у розмірі 5 136 267,41 грн.

Викладені обставини викликані тим, що відповідач перебуває у скрутному фінансовому стані, у відповідача є значні суми заборгованості по заробітній платі перед своїми працівниками, по розрахункам з бюджетами, сплаті податків та інших обовязкових платежів, сплаті комунальних послуг та енергоносіїв, здійсненню розрахунків з контрагентами за отримані товари, роботи та послуги.

Так, надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява N 22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява N 36575/02); І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (справа "Крапивницький та інші проти України", заява N 60858/00).

Таким чином, для зясування обставин чи є період виконання рішення, на який просить відстрочити його виконання апелянт надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та, беручи до уваги докази, надані відповідачем, зазначає про те, що строк на який просить відстрочити виконання судового рішення у даній справі апелянт не є надто тривалим та надмірним з огляду на конкретні обставини даної справи та розмір заборгованості, яку відповідач не спроможний сплатити на користь позивача одномоментно єдиним платежем.

Відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

У даній справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника.

Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі в разі надання відстрочки буде дотриманий.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі №920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року у справі №917/747/16 та від 16.11.2016 року у справі №921/830/15-г/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року «Чижів проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є зясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

У ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, враховуючи фінансовий стан обох сторін, колегія суддів дійшла висновку, що надання відстрочки виконання рішення на 12 місяців не порушить принципу збалансованості інтересів сторін.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

А отже, приймаючи до уваги ситуацію, що склалася на міжнародному ринку збуту продукції відповідача, надані відповідачем документальні докази на підтвердження існування тяжкого фінансового стану ТОВ «Техмолпром», вжиті відповідачем заходи зі стабілізації обємів виробництва, з урахуванням дотримання балансу матеріальних інтересів та наявності інфляційних процесів у економіці держави та зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення на 12 місяців не суперечить ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, відповідає принципам справедливості та розумності, а також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2017 року у справі № 917/1218/16 на 12 місяців.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" слід задовольнити.

Отже, місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.03.2018р. у справі №917/1218/16 слід скасувати, задовольнивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2017 року у справі №917/1218/16 на 12 місяців.

Також, колегією суддів враховуються положення пункту 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та ухвала Верховного Суду від 26.03.2018 року у справі №917/99/16.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, п. 2 ч.1 ст. 275, п. 1, 3 ч.1 статті 277, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром", м. Гадяч, Полтавська область задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 12.03.2018р. у справі №917/1218/16 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2017 року у справі №917/1218/16 задовольнити.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.05.2017 року у справі №917/1218/16 на 12 (дванадцять) місяців.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 02.05.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.