РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2018 р.Справа № 910/22/18

За позовом Фізичної особи - підприємця Мороз Геннадія Сергійовича

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг"

2) Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення

ліквідації ПАТ "Український бізнес банк"

3) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби України Міністерства юстиції України

4) Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ

Головного територіального управління юстиції м. Київ

про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна, зняття майна з

розшуку

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Ліпіна В.В.,

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Мороз Геннадій Сергійович звернувся господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг", Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український бізнес банк", Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ про визнання права власності на майно, зняття арешту з майна, зняття майна з розшуку.

У позовній заяві Фізична особа - підприємець Мороз Геннадій Сергійович просить суд:

- визнати право власності на автомобіль SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6;

- зняти арешт з автомобіля SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6;

- зняти з розшуку автомобіль SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі укладеного з відповідачем-1 Договору фінансового лізингу він набув у власність транспортний засіб SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6. Проте, 29.04.2017 р. вказаний транспортний засіб було затримано працівниками поліції та доставлено на спеціальний майданчик на зберігання у зв'язку з накладенням на нього арешту Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні№52182571; та Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ у виконавчому провадженні №51190233, у якому також оголошено розшук автомобіля. Таким чином, позивач не може використовувати транспортний засіб для ведення своєї господарської діяльності, обмежений як власник у праві володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Заперечення відповідачів -2, -3 проти позову ґрунтуються на тому, що власником вказаного транспортного засобу являється відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Український лізинг".

Ухвалою суду від 30.01.2018/ р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13.02.2018 р.

09.02.2018 р. від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

12.02.2018 р. від відповідача-3 надійшов відзив на позов.

Протокольною ухвалою від 13.02.2018 р. відкладено підготовче засідання на 13.03.2018 р.

22.02.2018 р. від відповідача-4 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника та додаткові документи по справі.

Протокольною ухвалою від 13.03.2018 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 04.04.2018 р.

Протокольною ухвалою від 04.04.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.04.2018 р.

У судовому засіданні 25.04.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів -2, -3 проти позову заперечили з підстав, викладених у відзивах.

Представники відповідачів-1, -4 у судове засідання не з'явились; представник відповідача-1 про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 25.04.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів -2, -3, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.09.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем Войченко Богданом Анатолійовичем (первісний лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" (відповідач-1, лізингодавець) укладено Генеральний договір фінансового лізингу №138 (надалі - Генеральний договір фінансового лізингу), відповідно до п. 1.1 якого лізингодавець зобов'язується у відповідності до заявки лізингоодержувача придбати у постачальника у власність предмет лізингу та: надати його за плату лізингоодержувачу в тимчасове володіння та користування в якості предмету лізингу на строк та на умовах, визначених цим Генеральним договором та відповідним Договором лізингу.

Відповідно до п. 2.1 Генерального договору фінансового лізингу, лізингоодержувач за надане йому право володіння та користування предметом лізингу зобов'язується сплачувати лізингодавцю лізингові платежі.

Згідно з п. 2.4 Генерального договору фінансового лізингу, загальна сума лізингових платежів зазначається в Договорі лізингу. Загальна сума (ціна) Договору лізингу складається з загальної суми лізингових платежів, що сплачуються лізингоодержувачем по Договору лізингу.

Пунктом 5.1 Генерального договору фінансового лізингу передбачено, що право власності (розпорядження) на предмет лізингу протягом всього строку дії Договору лізингу належить лізингодавцю.

Відповідно до п. 5.5 Генерального договору фінансового лізингу, лізингодавець має право передавати в заставу предмет лізингу та майнові права на отримання лізингових платежів.

26.09.2013 р. первісний лізингоодержувач та лізингодавець, керуючись Генеральним договором фінансового лізингу №138 від 26.09.2013, на підставі Заявки від 26.09.2013 р. уклали Договір фінансового лізингу №ФЛ-138-1 (далі - Договір фінансового лізингу), пунктом 1 якого визначено, що лізингодавець набуває у власність предмет лізингу та передає його лізингоодержувачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах цього Договору лізингу та Генерального договору фінансового лізингу № 138 від 26 вересня 2013 року. Найменування предмету лізингу, його детальний опис та вартість вказані в Специфікації до цього договору.

Відповідно до Специфікації до Договору фінансового лізингу лізингодавцем було передано первісному лізингоодержувачу автомобіль KYRON NEW G2,3 BASE 5МТ з ГБО пропан.

Згідно з п. 6 Договору фінансового лізингу, загальна вартість договору лізингу (лізингових платежів) складає 313 453,26 грн.

Факт передачі вищезазначеного транспортного засобу, документів та приналежностей до предмету лізингу підтверджується Актом приймання-передачі від 14.09.2013 р. (Додаток №3 до Договору фінансового лізингу № ФЛ-138-1 від 26.09.2013) та Актом приймання-передачі документів від 14.10.2013 р. (Додаток № 4 до Договору фінансового лізингу № ФЛ-138-1 від 26.09.2013 р.).

27.02.2015 р. між Фізичною особою-підприємцем Мороз Генадієм Сергійовичем (надалі - позивач, новий лізингоодержувач), фізичною особою-підприємцем Войченко Богданом Анатолійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" укладено договір про заміну сторони №ГД-138 (Договір про заміну сторони).

За умовами п. 1.1 Договору про заміну сторони, первісний лізингоодержувач передає, а новий лізингоодержувач бере на себе права та обов'язки, що випливають із Генерального договору фінансового лізингу від 26 вересня 2013 року №138, Договору фінансового лізингу від 26 вересня 2013 року №ФЛ-138-1, який укладений між лізингодавцем та первісним лізингоодержувачем.

Відповідно до п. 1.3 Договору про заміну сторони, остаточні платежі за графіками лізингових платежів (Додаток № 2/ФЛ-138-1 від 26 вересня 2013 року) переходять до нового лізингоодержувача без змін.

Згідно з п. 2.1 Договору про заміну сторони, первісний лізингоодержувач зобов'язується протягом п'яти робочих днів від дня укладення цього договору передати новому лізингоодержувачу майно, що визначено в Договорі лізингу, який є невід'ємною частиною Генерального договору, як предмет лізингу, а також передати всі документи/документацію та приналежності на таке майно (предмет лізингу). Передача оформлюється актом приймання-передачі, який підписується первісним лізингоодержувачем, новим лізингоодержувачем та лізингодавцем в трьох екземплярах.

Після виконання новим лізингоодержувачем зобов'язань за цим договором до нього переходять всі права лізингодавця за Генеральним договором (п. 2.3 Договору про заміну сторони).

Факт передачі предмету лізингу від первісного лізингоодержувача новому лізингоодержувачу підтверджується Актом приймання-передачі від 27.02.2015 р. до Договору про заміну сторони від 27.02.2015 № ГД-138.

Як вказує позивач, сплата усіх лізингових платежів та виконання прийнятих на себе позивачем обов'язки підтверджується платіжними дорученнями, а саме:

- від 27.09.2013 р. №3412 на суму 57 990, 00 грн.,

- від 06.11.2013 р. №3547 на суму 8 540,99 грн.,

- від 02.12.2013 р. №903 на суму 8 384,48 грн.,

- від 27.12.2013 р. №989 на суму 8 359,91 грн.,

- від 03.02.2014 р. №1044 на суму 8 204,72 грн.,

- від 05.03.2014 р. №1170 на суму 8 051,01 грн.,

- від 01.04.2013 р. №1281 на суму 8 036,36 грн.,

- від 05.05.2014 р. №1395 на суму 7 883,73 грн.,

- від 02.06.2,014 р. №1485 на суму 7 732,55 грн.,

- від 01.07.2014 р. №1561 на суму 7 729,09 грн.,

- від 07.08.2014 р. №4511 на суму 7 593,07 грн.,

- від 01.09.2014 р. №4636 на суму 7 429,80 грн.,

- від 01.10.2014 p. № 4757 на суму 7 523,46 грн.,

- від 31.10.2014 р. №4888 на суму 7 373,85 грн.,

- від 01.12.2014 р. №5021 на суму 7 225,63 грн.,

- від 30.12.2014 р. №5107 на суму 7 232,32 грн.,

- від 30.01.2015 р. №5118 на суму 7 084,56 грн.,

- від 02.03.2015 р. №767 на суму 6 938,18 грн.,

- від 31.03.2015 р. №849 на суму 6 962,93 грн.,

- від 30.04.201 5 р. №607 на суму 6 816,65 грн.,

- від 29.05.2015 р. №750 на суму 6 671,76 грн.,

- від 01.06.2015 р. №905 на суму 6 720,30 грн.,

- від 04.08.2015 р. №1140 на суму 6 575,06 грн.,

- від 28.08.2015 р. №1299 на суму 6 431,27 грн.,

- від 30.09.2015 р. №1468 на суму 6 474,50 грн.,

- від 28.10.2015 р. №1589 на суму 6 869,79 грн.,

- від 08.12.2015 р. №1666 на суму 6 352,00 грн.,

- від 30.12.2015 р. №1794 на суму 3 225,12 грн.,

- від 22.01.2016 р. №1424 на суму 3 225,11 грн.,

- від 01.02.2016 р. №1457 на суму 6 303,81 грн.,

- від 03.03.2016 р. №4 876 на суму 3 079,66 грн.,

- від 02.03.2016 р. №1550 на суму 3 079,67 грн.,

- від 30.03.2016 р. №1907 на суму 6 343,66 грн.,

- від 27.04.2016 р. №4994 на суму 6 197,58 грн.,

- від 01.06.2016 р. №2050 на суму 6 054,68 грн.,

- від 30.06.2016 р. №2075 на суму 6 454,33 грн.,

- від 01.08.2016 р. №2095 на суму 6 311,13 грн.,

- від 01.09.2016 р. №2114 на суму 3 090,08 грн.,

- від 30.08.2016 р. №2113 на суму 3 090,07 грн.,

- від 28.09.2016 р. №2131 на суму 8 027,17 грн.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав взяті на себе договірні зобов'язання та в повному обсязі сплатив відповідачу-1 обумовлені Договором та Графіком лізингові платежі.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Частинами 1-3 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 334 Цивільного кодексу України).

В даному випадку, між позивачем та відповідачем-1 було укладено правочин, який за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п. 5.2. Договору право володіння та користування предметом лізингу, в об'ємі та на умовах цього Генерального договору та відповідного Договору лізингу, належить Лізингоодержувачу. Весь дохід, що отримуватиме Лізингоодержувач в процесі експлуатації Предмета лізингу, і власністю Лізингоодержувача.

За умовами п. 5.3. Договору Лізингоодержувач гарантує, що предмет лізингу не буде включатись до складу належного йому на праві власності майна до повного виконання Лізингоодержувачем своїх зобов'язань по Договору лізингу та набуття права власності на предмет лізингу.

Відповідно до пункту 5.6. Договору за письмовою вимогою Лізингоодержувача після закінчення строку лізингу та у разі належного, повного та безумовного виконання Лізингоодержувачем всіх умов Договору лізингу, відсутності заборгованості по сплаті лізингових та інших платежів, що виникають з Договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), предмет лізингу переходить у власність Лізингоодержувача. Фактичний перехід права власності на предмет лізингу до Лізингоодержувача оформляється підписанням між Лізингодавцем і Лізингоодержувачем Акту про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором лізингу. Такий акт оформлюється за формою Додатку № 5 до форми Договору лізингу. З дати підписання сторонами Акту про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором відповідний Договір фінансового лізингу вважається припиненим.

Достроковий перехід права власності на предмет лізингу до Лізингоодержувача можливий за відсутності заборгованості Лізингоодержувача по сплаті поточний лізингових та інших платежів, що виникають з Договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), та виконання інших зобов'язань Лізингоодержувача за Договором лізингу, на підставі заявки Лізингоодержувача про достроковий викуп предмета лізингу (п. 5.7. Договору).

При цьому, пунктом 4.6. Договору передбачено, що зняття з обліку предмета лізингу у випадках переходу права власності на предмет лізингу до Лізингоодержувача в порядку, передбаченому цим Генеральним договором, здійснюється силами та за кошти Лізингодавця.

З матеріалів справи вбачається, що позивач як Лізингоодержувач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим сторони згідно з п. 5.6. Договору, 21.10.2016 р. склали Акт про повне виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

З вказаного акту вбачається, що відповідач-1 не має претензій до позивача по сплаті лізингових платежів та будь-яких інших платежів, передбачених Генеральним договором та/або Договором лізингу. До підписання цього Акту Лізингодавець зняв з державного обліку предмет лізингу та в момент підписання Акту передав Лізингоодержувачу всі документи та приналежності на предмет лізингу, необхідні Лізингоодержувачу для наступної державної реєстрації/постановки на облік предмета лізингу. З моменту підписання цього акту до Лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу по Договору фінансового лізингу №ФД-138-1 від 26.09.2013 р.. З моменту підписання цього Акту сторонами відповідний Договір фінансового лізингу вважається припиненим.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано набуття позивачем 21.10.2016 р. права власності на транспортний засіб SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6, на підставах, що передбачені законом.

Водночас, в порушення п. 4.6. Договору, відповідач-1 не здійснив дій щодо зняття з обліку предмета лізингу.

Судом також встановлено, що Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби (відповідач-3) здійснюється виконавче провадження №52182571 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. у справі № 910/23436/15 про стягнення з відповідача-1 на користь Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" (відповідач-2) 14 432 560,96 грн. заборгованості з кредитом, 455 072,03 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 51 310,93 грн. пені.

11.10.2016 р. державним виконавцем в межах ВП №52182571 було винесено постанову про арешт майна боржника, в т.ч. і транспортні засоби, та оголошено їх в розшук.

29.04.2017 р. SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6, було зупинено працівниками поліції, оглянуто та тимчасового затримано.

Крім того, на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ (відповідач-4) перебуває виконавче провадження №50078348 про стягнення з ТОВ "Український лізинг" грошових коштів.

В межах зведеного виконавчого провадження №50078348 накладено арешт на все майно боржника (постанова ВП №49146265 від 28.10.2015 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; постанова ВП №51190233 від 02.11.2016 р. про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) а також оголошено у розшук все майно боржника (постанова ВП №51190233 від 14.02.2017 р.).

Частинами 1 та 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Зі змісту наведеної норми Закону вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Судом встановлено, що арештований транспортний засіб SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6, не перебуває у власності відповідача-1, а відповідно й не може бути використаним державним виконавцем для задоволення вимог відповідача-2 у відповідному виконавчому провадженні.

Таким чином, належними і допустимими доказами підтверджується, що позивач обмежений у здійсненні свого права власності, так як не може здійснити державну реєстрацію свого права власності на оспорюване майно.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з приписами статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, частиною 6 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Підставами для визнання права на звільнення майна з-під арешту можуть бути: право власності на описане майно або право володіння ним.

При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

Позивачами за таким позовом можуть бути особи, які вважають, що майно, яке перебуває під арештом, належить їм, а не боржникові, можуть звернутись до суду з позовом про звільнення цього майна з-під арешту (виключення майна з опису).

Суд зазначає, що в позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Відповідач має довести свої заперечення проти покладених в основу позову фактів, тому що для боржника, який має в справі відповідну юридичну зацікавленість, має значення вирішення судом питання про належність йому спірного майна, оскільки звільнення його з-під арешту потягне за собою вилучення іншого майна для повного задоволення вимог стягувача.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування тверджень і доводів позивача, при чому заперечення, викладені у відзивах відповідачів-2, -3, є необґрунтованими і не відповідають зібраним у матеріалах справи доказам.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом при прийнятті рішення було також прийнято до уваги правову позицію Верховного суду у аналогічному спорі, щодо переходу права власності на предмет лізингу, яка викладена у постанові від 06.02.2018 р. у справі №910/7415/17.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, на відповідача-1, оскільки спір виник внаслідок його неправомірних дій.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати право власності Фізичної особи - підприємця Морозова Геннадія Сергійовича (АДРЕСА_1; ІНН НОМЕР_2) на автомобіль SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN: НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6.

3. Зняти арешт з автомобілю SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN: НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6, накладений в межах відкритого виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду міста Києва від 22.12.2015 року № 910/23436/15, ВП № 52182571 яке здійснюється Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

4. Зняти арешт з автомобілю SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN: НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, номер свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_6, накладений в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 51190233, на підставі постанови № 3159/2 від 02.11.2016 р, яке здійснюється Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ.

5. Зняти з розшуку автомобіль SSANG YONG KYRON 2013 року випуску, номер шасі - НОМЕР_3, VIN:НОМЕР_4, реєстраційний номер: НОМЕР_5, оголошений в рамках виконавчого провадження ВП № 51190233 Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції м. Київ.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" (03148, м. Київ, вул. Комісара Рикова, буд. 2А, оф. 10; ) на користь Фізичної особи - підприємця Морозова Геннадія Сергійовича (АДРЕСА_1; ІНН НОМЕР_2) 9 987 (дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 79 коп. судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.04.2018 р.

Суддя Н.І. Зеленіна