ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018р. Справа №914/433/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Рима Т.Я., здійснивши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін та без проведення судового засідання розгляд справи:

за позовом:

товариства з обмеженою відповідальністю "НПП "Метрика",

до відповідача:

державного підприємства "Львівський бронетанковий завод",

предмет спору:

стягнення 63'000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю "НПП "Метрика" до Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" про стягнення 63'000,00 грн. Ухвалою суду від 13.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, сторонам установлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень.

З огляду на подання відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення суду ухвалою від 05.04.2018 позивачу надано можливість для надання заперечень на таке клопотання. Такі заперечення надіслано до суду 16.04.2018.

Суд звертає увагу на ту обставину, що кореспонденція надходить до позивача з певними труднощами. Зокрема, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.03.2018 (надіслана на юридичну адресу: вул. Радченко, 62/16, місто Дружківка, Донецька область, 84200) отримана позивачем лише 05.04.2018, ухвала суду від 05.04.2018 (надіслана на поштову адресу, зазначену на конвертах, в яких надходила кореспонденція від позивача: а/с 22, місто Дружківка, Донецька область, 84205) не отримана позивачем з огляду на сплив строків зберігання такої кореспонденції у відділенні поштового зв'язку.

Проте, оскільки сторони мали всі можливості для подання доказів у справі, реалізували їх у спосіб, ними ж визначений, позивачем подано заперечення проти клопотання про відстрочення виконання рішення, враховуючи обмеженість строків вирішення спору за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі.

Аргументи сторін.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення договору поставки не здійснив повної оплати поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 63'000,00 грн.

Заперечення відповідача.

Відповідач не заперечив проти позовних вимог, проте подав до суду клопотання про відстрочення виконання рішення до 01.02.2019, посилаючись на скрутне фінансово-економічне становище і своє стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері оборони в умовах зовнішньої збройної агресії.

Заперечення позивача проти відстрочення виконання рішення.

Позивач повністю заперечив проти відстрочення виконання рішення суду з підстав, зазначених у запереченні №1604 від 16.04.2018. При цьому позивач посилається на практику Європейського суду з прав людини стосовно застосування пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (надалі Конвенція), яка говорить про те, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Позивач звертає увагу, що з 16.02.2016 та по теперішній час відповідач не здійснив жодної оплати, хоч сума заборгованості не є значною. Складний фінансовий стан відповідача не є тою винятковою обставиною, яка б дала підстави для відстрочення виконання рішення суду, адже її наявність залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання.

Фактичні обставини справи.

Позивачем 01.02.2016 виставлено відповідачу рахунок №3970-Ф про сплату 126'000,00 грн. за поставку товару: дріб чавунна колота ДЧК 2,2 ГОСТ 11964-81, дріб чавунна колота ДЧК 1,4 ГОСТ 11964-81 (далі ОСОБА_1) (а.с. 12).

Відповідач 15.02.2016 перерахував на рахунок позивача 63'000,00 грн., що підтверджується випискою з рахунку з 15.02.2016 по 15.02.2016 (а.с. 13-16).

Позивач 16.02.2016 поставив відповідачу ОСОБА_1 на загальну суму 126'000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №3946 від 16.02.2016 (а.с. 17).

Позивач 29.01.2018 скерував відповідачу претензію про здійснення розрахунку за поставлений ОСОБА_1 (а.с. 18), що підтверджується описом вкладення до поштового відправлення та фіскальним чеком (а.с. 19-20). Відповідач надіслав позивачу відповідь від 08.02.2018 (а.с. 21) на претензію, в якій повідомляв позивача про визнання заборгованості та неможливість її оплатити у зв'язку з важким фінансово-економічним становищем.

При ухваленні рішення суд керувався таким.

Між сторонами у справі виникло цивільно-правове зобов'язання з поставки товару в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено судом, позивачем виконано свій обов'язок з поставки ОСОБА_1 на загальну суму 126'000,00 грн. Відповідач оплатив частину вартості ОСОБА_1 у розмірі 63'000,00 грн. Отже, неоплаченим залишається товар в сумі 63'000,00 грн., а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості в цій сумі підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Як убачається з довідки про кредиторську заборгованість відповідача станом на 01.03.2018 (а.с. 46), така складає 546'165'000,00 грн. Скрутне фінансове становище підтверджується звітом про фінансові результати за 2016 рік (а.с. 47), за 2017 рік (а.с. 48).

В матеріалах справи наявні копії постанов про арешт коштів боржника від 13.01.2017 (а.с. 64-68) про накладення арешту на кошти відповідача в сумі 13'188'498,10 грн. Відповідачем подано до суду також державний контракт на виконання робіт за державним оборонним замовленням №342/3/5/16/101 від 30.12.2016 (а.с. 95-96), договір про надання послуг з дослідження технічного стану та освоєння ремонту військового майна №342/3/5/16/86 від 30.11.2016 (а.с. 97-106), укладені між Міністерством оборони України та відповідачем, а також листи з потенційними контрагентами щодо поставки продукції. Отримані кошти в рамках виконання планових замовлень відповідач планує спрямувати на погашення заборгованості перед кредиторами, в тому числі й перед позивачем.

У зв'язку з відсутністю замовлень, відсутністю достатньої завантаженості виробничих потужностей по підприємству встановлювалися простої, про що представлено відповідні накази по особовому складу (а.с. 49-63).

Необхідно звернути увагу, що відповідач включений до списку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, що підтверджується Постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 "Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави".

Що стосується заперечень позивача проти відстрочення виконання рішення, то суд відзначає таке.

По-перше, посилаючись на статтю 331 Господарського процесуального кодексу України, позивач не враховує того, що вона регулює питання, пов'язані з виконанням судових рішень у господарських справах та міститься у Розділі V. Тобто визначає процедури в частині виконання рішень, які уже набрали законної сили. У цій же справі рішення суду ще не набрало законної сили.

По-друге, що стосується посилання на практику Європейського суду з прав людини, то суд також звертає увагу позивача на тій обставині, що і у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00), і у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) мова також іде про невиправданість тривалих строків невиконання остаточних судових рішень. При чому у цих рішеннях також аналізується тривалість виконання судових рішень, ухвалених проти державних установ, з огляду на відсутність коштів у таких установ.

По-третє, оскільки відповідач здійснює виконання державного оборонного замовлення, згідно з умовами державних контрактів він обмежений у вільному (ринковому) ціноутворенні, суд не може брати до уваги твердження позивача про те, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, яка за своєю суттю є самостійною та ризикованою.

По-четверте, суд погоджується з наступним суттєвим твердженням позивача, яке стосується необхідності дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін. Зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідача, факт арешту коштів відповідача, а відтак неможливості негайного погашення усіх боргів, стратегічне значення відповідача для безпеки держави, вчинення відповідачем дій для продовження діяльності та погашення заборгованості, суд вважає за можливе відстрочити виконання рішення. При цьому суд враховує також інтереси позивача, відносно невелику суму заборгованості, відсутність будь-яких оплат з 2016 року, а тому відстрочує виконання рішення в частині стягнення заборгованості до 01.09.2018.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин суд робить висновок про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 11, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, статтями 13, 73, 74, 81, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" (юридична адреса: 79031, Львівська область, місто Львів, вулиця Стрийська, 73; ідентифікаційний код 07985602) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "НПП "Метрика" (юридична адреса: 84200, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 36569396) 63'000 (шістдесят три тисячі) грн. 00 коп. заборгованості. Відстрочити виконання рішення в цій частині до 01.09.2018.

3. Стягнути з державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" (юридична адреса: 79031, Львівська область, місто Львів, вулиця Стрийська, 73; ідентифікаційний код 07985602) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "НПП "Метрика" (юридична адреса: 84200, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 36569396) 1'762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Рим Т.Я.