КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2018 р. Справа№ 911/3414/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Калитянський»

на рішення господарського суду Київської області від 18.01.2018 р.

у справі №911/3414/17 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Калитянський»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Калитянський» про стягнення 57666,51 грн. пені, 3293,10 грн. 3% річних та 18915,91 грн. інфляційних втрат.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 р. №2107/15-БО-17 щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк, визначений договором.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.01.2018 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3293,10 грн. 3% річних, 12904,74 грн. інфляційних втрат, 57666,51 грн. пені та 1479,59 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що здійснивши перерахунок стягуваної суми 3 % річних в розмірі 3293,10 грн., суд дійшов висновку, що їх нараховано відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати переданого газу у розглядуваний період, розрахунок є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги, в цій частині, задовольнив. Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат суд першої інстанції встановив, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок інфляційних втрат є арифметично невірним, у зв'язку з чим стягненню підлягає 12904,74 грн. інфляційних втрат. Щодо позовних вимог про стягнення пені, то судом першої інстанції встановлено, що позивачем у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати спожитого газу нараховано 57666,51 грн. пені відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, КП «Калитянський» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 18.01.2018 р. частково в частині задоволених позовних вимог і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати частково в частині задоволених позовних вимог і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що порушення відповідачем строків оплати за отриманий газ стало причиною завдання збитків та спричинення шкоди позивачу. Крім того, зазначив, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано майновий стан відповідача, не досліджено всі обставини справи, що мали значення у прийнятті відповідного рішення. Відповідач вважає, що за відсутності контролю за перерахунком коштів, їх списанням з рахунків та повною залежністю від уповноваженого банку, НКРЕП та позивача, у відповідача відсутня вина за недотримання строків оплати за природній газ, а тому до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, у зв'язку з чим просить зменшити розмір неустойки.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін. Вважає, що оскаржуване рішення винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.11.2014 р. між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Калитянський» (покупець) було укладено договір №2107/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.2. договору).

Згідно п. 2.1. договору, продавець передає покупцеві з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ обсягом до 206,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб м):

І квартал - 113 (січень - 40, лютий - 38, березень - 35);

II квартал - 15 (квітень - 15, травень - 0, червень - 0);

III квартал - 0 (липень - 0, серпень - 0, вересень - 0);

IV квартал - 78 (жовтень 15, листопад - 25, грудень - 38).

Відповідно до п. 3.1. договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузлу/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 5100,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 5568,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1113,74 грн., всього з ПДВ - 6682,44 грн. (п. 5.2. договору).

У разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.5. договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 11 договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в об'ємі 161,454 тис.куб.м. на загальну суму 1403011,51 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. за січень 2015 року на суму 254588,62 грн., від 28.02.2015 р. за лютий 2015 року на суму 224856,34 грн., від 31.03.2015 р. за березень 2015 року на суму 270261,99 грн., від 31.04.2015 р. за квітень 2015 року на суму 37661,73 грн., від 31.10.2015 р. за жовтень 2015 року на суму 114201,82 грн., від 30.11.2015 р. за листопад 2015 року на суму 209259,42 грн., від 31.12.2015 р. за грудень 2015 року на суму 292181,59 грн., підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

На дату звернення з даною позовною заявою до суду заборгованість, в тому числі сума основного боргу відповідачем погашена, однак погашення заборгованості відбулося з простроченням виконання зобов'язання.

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 57666,51 грн. пені, 3293,10 грн. 3% річних та 18915,91 грн. інфляційних втрат, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати переданого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 р. №2107/15-БО-17.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, за газ отриманий протягом січня 2015 на суму 254588,62 грн. відповідачем проведено оплату 23.02.2015 р. у розмірі 152257,10 грн., 02.03.2015 р. у розмірі 19376,55 грн., 17.03.2015 р. у розмірі 82954,97 грн. (кінцевий термін розрахунку за січень - до 14.02.2015 р.);

за газ, отриманий протягом лютого 2015 року на суму 224856,34 грн. відповідачем проведено оплату 17.03.2015 р. у розмірі 148402,83 грн., 25.03.2015 р. у розмірі 69000,00 грн., 26.03.2015 р. 2881,36 грн., 01.04.2015 р. 4572,15 грн. (кінцевий термін розрахунку за лютий - до 14.03.2015 р.);

за газ, отриманий протягом березня 2015 року на суму 270261,99 грн. відповідачем проведено оплату 01.04.2015 р. у розмірі 10511,17 грн., 05.06.2015 р. 154487,36 грн., 14.07.2015 р. 105263,46 грн. (кінцевий термін розрахунку за березень - до 14.04.2015 р.);

за газ, отриманий протягом квітня 2015 року на суму 37661,73 грн. відповідачем проведено оплату 14.07.2015 р. у розмірі 29736,54 грн., 13.11.2015 р. у розмірі 7925,19 грн. (кінцевий термін розрахунку за березень - до 14.05.2015 р.);

за газ, отриманий протягом жовтня 2015 року на суму 114201,82 грн. відповідачем проведено оплату 13.11.2015 р. у розмірі 90074,81 грн., 16.12.2015 р. у розмірі 24127,01 грн. (кінцевий термін розрахунку за березень - до 14.11.2015 р.);

за газ отриманий, протягом листопада 2015 року на суму 209259,42 грн. відповідачем проведено оплату 16.12.2015 р. у розмірі 148172,99 грн., 17.12.2015 р. у розмірі 20000,00 грн., 18.12.2015 р. у розмірі 20400,00 грн., 28.12.2015 р. у розмірі 15000,00 грн., 19.01.2016 р. у розмірі 5686,43 грн. (кінцевий термін розрахунку за березень - до 14.12.2015 р.);

за газ отриманий, протягом грудня 2015 року на суму 292181,59 грн. відповідачем проведено оплату 19.01.2016 р. у розмірі 4813,57 грн., 22.01.2016 р. у розмірі 31000,00 грн., 27.01.2016 р. у розмірі 30200,00 грн., 10.03.2016 р. у розмірі 226168,02 грн. (кінцевий термін розрахунку за березень - до 15.01.2016 р.).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 3293,10 грн. у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати переданого газу, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений позивачем до стягнення розрахунок інфляційних втрат є арифметично невірним, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 12904,74 грн. інфляційних втрат.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 57666,51 грн.

За змістом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що пеня нарахована позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 57666,51 грн. пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про те, що прострочення оплати за поставлений газ було обумовлено недостатнім рівнем бюджетного фінансування цих витрат, то колегія суддів оцінює вказані посилання критично, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Посилання відповідача на п. 6.3. договору у якому зазначено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання та наголошує на відсутності контролю з боку відповідача за здійснюваними розрахунками є необґрунтованими, оскільки у ч. 2 п. 6.3. договору зазначено, що у разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використання природного газу, покупець зобов'язується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання п. 6.1. цього договору.

Щодо спливу строку позовної давності, то заперечення відповідача проти позову у цій частині колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до п. 9.3 договору купівлі-продажу природного газу сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних втрат, відсотків річних, протягом 5 років.

Щодо зменшення розміру неустойки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає, що мова йде про сукупність об'єктивних даних, що мають істотне значення при вирішення питання щодо зменшення розміру пені.

Заперечуючи проти зменшення розміру неустойки, позивач зазначив, що внаслідок недотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-40% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених НАК «Нафтогаз України» втрат є стягнення з боржників пені у розмірі, передбаченої умовами договору.

Окрім цього, звертає увагу на те, що Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як державне підприємство, є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, оскільки є єдиним підприємством, яке здійснює закупівлі імпортного газу та поставки його вітчизняним споживачам, і розрахунки з постачальниками має здійснювати в іноземній валюті, що в умовах значних інфляційних процесів в державі значно ускладнює здійснення розрахунків.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що жодним чином не впливає ні на строки, ні на розміри перерахування коштів позивачу за отриманий природній газ. Тому відповідач вважає, що за відсутності контролю за перерахунком коштів, їх списанням з рахунків та повною залежністю від уповноваженого банку, НКРЕП та позивача, у відповідача відсутня вина за недотримання строків оплати за природній газ, а тому до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Отже, в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Даний пункт відповідачем не оспорювався та до нього не вносились зміни.

Відповідач посилається у свої доводах на п. 6.3. договору яким визначено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання та наголошує на відсутності контролю з боку відповідача за здійснюваними розрахунками. Однак дане твердження не підтверджує відсутність вини відповідача за неналежне виконання умов договору.

Як вже зазначалось, в ч. 2 п. 6.3 договору вказано, що у разі якщо на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати за газ, покупець зобов'язується здійснювати будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання п. 6.1 цього договору.

ГК України у імперативному порядку встановлює, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1 ст. 229 України). Тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання за будь-яких обставин.

У відповідності до статті 1 Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217, цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки. Колегія суддів зазначає, що вказаним Порядком встановлений конкретний механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання. Зазначений Порядок не стосується договірних зобов'язань сторін в частині порядку та строків розрахунків між сторонами та не впливає на них.

Порядок визначає виключно механізм розподілу коштів, які вже знаходяться на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання, і не впливає на зобов'язання сторін щодо належної оплати послуг за договором № 2107/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу від 27.11.2014 р.

Отже, аналіз правовідносин сторін, що регламентуються договірними та нормативно-правовими зобов'язаннями в частині можливості застосування підстав для звільнення від відповідальності за зобов'язанням або зменшення його розміру вказують на неприпустимість застосування такої підстави як відсутність коштів та тяжкий фінансовий стан.

З огляду на вищезазначене, а також ступінь виконання відповідачем зобов'язання та причини його неналежного виконання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи відповідача про зменшення розміру неустойки є необґрунтованими та безпідставними, а тому судом відхиляються.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

Відтак, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права та без дослідження усіх істотних обставин справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Київської області від 18.01.2018 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Калитянський» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 18.01.2018 р. у справі №911/3414/17 залишити без змін.

Справу №911/3414/17 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк