РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.04.2018Справа № 910/2475/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", м. Київ

про стягнення 21 440,00 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Рідна" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 21 440,00 грн. посилаючись на те, що у межах фактичних витрат (виплаченого своєму страхувальнику страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням застрахованого автомобіля) у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідачу - відзив на позовну заяву, а позивачеві - відповідь на відзив.

19.03.2018р. (у встановлений судом строк) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що позивачем неправомірно не зменшено суму страхового відшкодування на розмір ПДВ, оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок потерпілої особи, а також те, що відповідач не є особою, відповідальною за завдані збитки.

26.03.2018р. (у встановлений судом строк) до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує проти доводів відповідача та вказує на те, що останній не надав жодних відповідей на звернення (заяви, запит) позивача щодо виплати страхового відшкодування, а факт проведення ремонту застрахованого автомобіля підтверджується відповідним актом виконаних робіт СТО, який містить вказівку про нарахування ПДВ, копія якого була надана відповідачеві, при цьому, чинним законодавством не передбачено обов'язку особи, яка має право на отримання страхового відшкодування (позивача) надавати страховику (відповідачу) документи на підтвердження реєстрації особи, яка надала послуги з ремонту як платника ПДВ.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2016р. між позивачем (страховик) та ТОВ «ТС Плюс» (страхувальник) було укладено Договір № АТР 02/16 добровільного страхування наземного транспорту (надалі - Договір страхування), в рамках якого 07.10.2016р. між страховиком та страхувальником укладено Страхове свідоцтво № АТ/254/16, за умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль), зі строком дії з 17.10.2016р. до 16.10.2017р.

23.08.2017р. о 13.30 год. водій ОСОБА_1 по вул. Сагайдачного, 4 в м. Івано-Франківську, керуючи автомобілем «MAN 6.113 L», реєстраційний номер НОМЕР_2 при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, допустивши з ним зіткнення, внаслідок чого вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Івано-Франківського міського суду від 17.10.2017р. у справі №344/11261/17 ОСОБА_1 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

24.08.2017р. страхувальник звернувся до позивача з заявою-повідомленням про факт пошкодження застрахованого автомобіля в ДТП.

Згідно наданого позивачем рахунку на оплату СТО (ТОВ «Класик-Авто») №СТО0006889 від 01.02.2017р. та акту виконаних робіт № СА00017569 від 25.09.2017р. вартість ремонту автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 21 440,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем Звіту № 28/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 11.09.2017р. вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових (Ез = 0,00), заподіяного власнику автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП складає 22 399,03 грн.

Відповідно до Страхового акту № 4578 від 06.11.2017р. та розрахунку суми страхового відшкодування (Додаток № 1 до Страхового акту) розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 21 440,00 грн.

З урахуванням проведеного звіту та рахунку СТО, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 21 440,00 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення № 8 від 08.11.2017р. на вказану суму.

Матеріалами справи підтверджується неодноразове направлення позивачем та отримання відповідачем заяв про страхове відшкодування, запиту, які були залишені останнім без відповіді та задоволення.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 21 440,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика) відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Як встановлено судом, позивачем з урахуванням рахунку на оплату СТО (ТОВ «Класик-Авто») №СТО0006889 від 01.02.2017р., акту виконаних робіт № СА00017569 від 25.09.2017р. та Звіту № 28/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 11.09.2017р., на підставі складеного ним Страхового акту № 4578 від 06.11.2017р. було виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 21 440,00 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку, а відповідно до наявної в матеріалах справи копії страхового полісу № АК/1010519 цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем «MAN 6.113 L», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у відповідача, отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

З підстав викладених вище, судом відхилено як необґрунтовані доводи відповідача, викладені у відзиві щодо того, що останній не є особою відповідальною за завдані позивачеві збитки внаслідок ДТП.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АК/1010519 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи - 0,00 грн., а отже, з відповідача має бути стягнуто 21 440,00 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування в межах вартості ремонту пошкодженого автомобіля (коефіцієнт фізичного зносу Ез = 0) з урахуванням нульової франшизи за полісом).

Розмір шкоди, завданої власнику застрахованого позивачем автомобілю доведений суду належними засобами доказування.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Судом також відхилено як необґрунтовані посилання відповідача щодо необхідності у випадку не надання позивачем доказів того, що надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ, зменшення суми вимоги на розмір ПДВ, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного податку на додану вартість.

Вказана норма регулює відносини виключно між страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та потерпілою особою, а не між страховими компаніями.

Наведена норма визначає утримання ПДВ за умови виплати страхового відшкодування безпосередньо потерпілій особі і не містить підстав утримання ПДВ при виплаті страхового відшкодування Страховику який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування (постанова Верховного суду України від 15.04.2015 року по справі 3-49гс15).

Оскільки позивач не є по вказаній справі безпосередньо потерпілою особою, а є особою, яка набула права зворотної вимоги сплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування, правові підстави для зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ відсутні.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що чинним законодавством не передбачено обов'язку особи, яка має право на отримання страхового відшкодування (позивача) надавати страховику (відповідачу) документи на підтвердження реєстрації особи, яка надала послуги з ремонту як платника ПДВ.

Інші доводи, міркування сторін судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/2475/18 позовні вимоги підлягають задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 21 440,00 грн.

Судовій збір в розмірі 1 762,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (ідентифікаційний код 25201716, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 37-41) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна" (ідентифікаційний код 34809641, адреса: 04070, м. Київ, вул. Ігорівська, буд. 12-А) 21 440,00 грн. (двадцять одну тисячу чотириста сорок гривень 00 коп.) суми страхового відшкодування та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.04.2018р.

Суддя С.М. Морозов