РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2018Справа № 910/22314/17

За позовомПублічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»
до Комунального підприємства по утриманню житлового господарсьва Печерського району міста Києва «Печерськжитло»
простягнення 579 303,11 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаДовгалюк А.В.
від відповідачане з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва «Печерськжитло» 529 973,13 грн. інфляційних втрат та 49 329,98 грн. 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 03854/2-06 від 03.03.2004 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, що згідно з приписами ст. 625 Цивільного кодексу України є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Також позивач вказував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора прав на отримання ум, передбачених ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/22314/17 та призначено справу до розгляду на 11.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 вирішено справу № 910/22314/17 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.02.2018.

22.01.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України вимога про сплату інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних може бути заявлена лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу. Судовим рішенням у справі № 91024787/14 з відповідача були присуджені до стягнення суми основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, тобто вимога про сплату боргу вже була предметом судового розгляду.

26.01.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначав, що у даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахованих на суму стягнутої у справі № 910/24787/14 основної заборгованості (яка була погашена зі значним простроченням після прийняття рішення) інфляційних нарахувань та 3% річних за період з 01.12.2014 по 29.11.2016, тобто період, який не охоплювався попереднім судовим рішенням. Тому посилання відповідача на відсутність правових підстав для стягнення заборгованості у даній справи позивач вважає необґрунтованим.

У підготовчому засіданні 01.02.2018 оголошено перерву до 15.02.2018.

13.02.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем викладено відповідні заперечення на позов.

Судове засідання 15.02.2018 не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Смирнової Ю.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 призначено підготовче засідання у справі на 06.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2018.

В судовому засіданні 28.03.2018 представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання 28.03.2018 представників не направив, причин неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд дійшов висновку, що неявка представників відповідача в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2004 між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та відповідачем Комунальним підприємством "Управління житлового господарства "Печерськжитло" був укладений договір № 03854/2-06 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 № 65, які втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 за № 37.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору облік поставленої води здійснюється за показаннями водолічильника, зареєстрованого у позивача. У випадку наявності у відповідача декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за відповідачем.

Згідно з п. 2.1.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показаннями водолічильників.

Згідно з п. 2.1.2 Договору зняття показань з водолічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником позивача у присутності представника відповідача. В разі, якщо відповідач не забезпечить присутність свого представника для зняття показів, дані, що зняті позивачем, є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору позивач щомісячно направляє до банківської установи відповідача платіжні документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення, вимоги - доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього Договору позивач доводить нові тарифи у платіжних документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з п. 2.2.2 Договору оплата вартості послуг здійснюється відповідачем щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення позивачем платіжного документу до банківської установи відповідача.

Згідно з п. 2.2.4 в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, Абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше п'ятого числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Відповідно до п. 2.2.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, відповідач зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документа до банківської установи відповідача, письмово повідомити про це позивача та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання відповідного акта. В іншому випадку відмова відповідача оплатити розрахунковий документ позивача вважається безпідставною.

Відповідно до розділу 7 Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Доказів припинення договору в установленому порядку сторонами до суду не надано.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08.07.2015) у справі № 910/24787/14 присуджено до стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" основну заборгованість в розмірі 823195, 47 грн., інфляційні втрати в розмірі 100304, 08 грн., 3% річних у розмірі 10201, 34 грн., пеню в розмірі 45229,85 грн., штраф в розмірі 41159,77 грн., судовий збір в розмірі 20401,81 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належним чином виконувалися зобов'язання за Договором, тоді як відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого за період з 01.10.2013 по 03.06.2014 виникла заборгованість в розмірі 823195,47 грн. Несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання зумовило стягнення з відповідача на користь позивача також 3% річних в розмірі 10201,34 грн. та інфляційних втрат в розмірі 100304,08 грн.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2015 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 08.07.2015) у справі № 910/24787/14, видано відповідний наказ від 17.02.2015.

У рішенні від 25.07.2002 по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Встановлені зазначеним рішенням Господарського суду міста Києва обставини не потребують повторного доказування і за правилами, встановленими ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» наголошено, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до наданої позивачем банківської виписки по особовому рахунку, 30.11.2016 відповідачем було перераховано на користь позивача 1 040 492,32 грн. з призначенням платежу: "стягн.зг.наказ господар.суду м.Києва від 17.02.15 по справі № 910/24787/14 (ос.б. 823 195,47 грн., 100 304,08 грн. інфл.втрати, 10 201,34 грн. 3% річних; 45 229,85 грн. пеня, 41 159,77 грн. штраф, 20 401,81 гн. сз) ".

Позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахованих на суму стягнутої у справі № 910/24787/14 основної заборгованості (яка була погашена зі значним простроченням після прийняття рішення) інфляційних нарахувань та 3% річних за період з 01.12.2014 по 29.11.2016.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зазначені підстави визначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають таку підставу припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, судом відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, і цей факт підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 529973, 13 грн. та 3% річних у розмірі 49329,98 грн. за період з 01.12.2014 (дата, визначена позивачем самостійно в межах трирічного строку позовної давності) по 29.11.2016 (гранична дата нарахування, оскільки 30.11.2016 відповідачем було здійснено оплату боргу) - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який судом перевірено щодо сум, строків і ставок нарахувань.

За таких обстави, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Печерськжитло" (01010, м. Київ, пров. Січневий, 7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ідентифікаційний код 03327664) інфляційні втрати у розмірі 529973 (п'ятсот двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 13 коп., 3% річних у розмірі 49329 (сорок дев'ять тисяч триста двадцять дев'ять) грн. 98 коп., а також судовий збір у розмірі 8698 (вісім тисяч шістсот дев'яносто вісім) грн. 55 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено:18.04.2018

Суддя Ю.М. Смирнова