ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/1806/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Крапивної А.М.,

представників учасників справи:

позивача - Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) - Кравченко О.К.,

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" (далі - Товариство) - Луціва О.М.,

відділу примусового виконання рішень - Новороздільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - ВДВС) - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства

на ухвалу господарського суду Львівської області від 14.09.2017 (суддя Манюк П.Т.)

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 (колегія суддів: Галушко Н.А. (головуючий), судді Данко Л.С. і Орищин Г.В.)

за скаргою Відділення на дії ВДВС

зі справи № 914/1806/16

за позовом Відділення до Товариства

про стягнення штрафу, пені та зобов'язання виконати рішення,

ВСТАНОВИВ:

Відділення звернулося до господарського суду Львівської області зі скаргою на дії ВДВС, в якій просило визнати незаконною дію ВДВС у вигляді закінчення виконавчого провадження ВП № 52480106 на підставі постанови від 14.06.2017 та скасувати постанову.

Скаргу мотивовано тим, що дії ВДВС щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 52480106 є незаконними, оскільки відсутні обставини, які свідчили б про фактичне виконання боржником у повному обсязі рішення господарського суду Львівської області від 25.07.2016 зі справи № 914/1806/16, тоді як повне виконання рішення названого суду від 25.07.2016 можливе виключно у разі, якщо боржник виконає рішення адміністративної колегії Відділення від 13.11.2015 № 66 р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (далі - Рішення АМК), а саме "… привести технічні умови, в тому числі, гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8 та ПП "ОСОБА_10" у відповідність до вимог законодавства України згідно з описово - мотивувальною частиною рішення адміністративної колегії ЛОТВ АМК України 13.11.2015 № 66 р/к", а не будь-яким іншим чином, що суперечить рішенню місцевого суду 25.07.2016 зі справи.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 14.09.2017, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2017, скаргу Відділення задоволено.

Прийняті судові рішення зі справи мотивовано тим, що закінчення виконавчого провадження ВП № 52480106 відповідно до постанови від 14.06.2017 є передчасним, оскільки державним виконавцем не були з'ясовані обставини, які свідчили б про фактичне виконання боржником в повному обсязі рішення господарського суду від 25.07.2016 з даної справи, та вказана інформація не відображена в оскаржуваній постанові ВДВС.

Товариство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції ухвалу місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати, а справу передати на новий розгляд. Касаційну скаргу мотивовано тим, що:

- попередні судові інстанції не дослідили зібрані у справі докази, неповно з'ясували обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, не відповідають дійсним обставинам справи;

- пункт 7 технічних умов 2015 року Товариством у 2016 році приведений у відповідність до вимог законодавства України та описово-мотивувальної частини Рішення АМК;

- діюче законодавство України не передбачає типової форми технічних умов на встановлення приладів обліку теплової енергії;

- відповідно до листа Інспекції Держенергонагляду у Львівській області від 13.03.2016 № 27-23/01-289 технічні умови на встановлення квартирного обліку тепла, в частині пункту 7, а саме необхідності переобладнання системи опалення з однотрубної вертикальної на двотрубну горизонтальну, відповідають пункту 5.26 Державних будівельних норм України ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і споруди. Житлові будинки" та роз'ясненню Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - Міністерство) від 06.01.2016 щодо встановлення квартирних лічильників тепла;

- видача технічних умов на встановлення теплового лічильника в багатоповерховому будинку з вертикальною однотрубною системою централізованого опалення без переобладнання системи опалення не допускається і призводить до порушення діючих нормативно-правових норм і правил;

- дії державного виконавця при винесенні 14.06.2017 постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №52480196 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404) не суперечать вимогам закону і є правомірними;

- громадянин ОСОБА_7 не надав жодних доказів, які підтверджували б неможливість виконання приведених Товариством у відповідність технічних умов від 25.10.2016, та не надав технічних висновків жодної проектної організації про неможливість виконання технічних умов;

- на порушення постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" суд апеляційної інстанції не вирішив питання з усунення причин, які потягли за собою повернення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз матеріалів даної справи до суду, та не направив справу до іншої зони регіонального обслуговування для проведення судової експертизи.

Відділення подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від ВДВС відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників Відділення та Товариства, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:

- рішенням господарського суду від 25.07.2016 зі справи № 914/1806/16 позов Відділення задоволено повністю, зобов'язано Товариство виконати Рішення АМК, а саме: Товариству привести технічні умови, в тому числі гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8 та ПП "ОСОБА_10", у відповідність до вимог законодавства України згідно з описово-мотивувальною частиною Рішення АМК;

- 17.08.2016 на виконання рішення суду від 25.07.2016 видано відповідні накази;

- наказ від 17.08.2016 зі справи № 914/1806/16 щодо виконання Рішення АМК був направлений для примусового виконання ВДВС (ВП № 52480106) та 06.10.2016 головним державним виконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 52480106;

- 14.06.2017 ВДВС було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням виконавчого провадження ВП № 52480106 щодо приведення технічних умов, в тому числі гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_8 та ПП "ОСОБА_10", у відповідність до вимог законодавства України згідно з описово-мотивувальною частиною Рішення АМК;

- названу постанову ВДВС обґрунтовано тим, що боржник у повному обсязі виконав рішення суду від 25.07.2016 зі справи, зокрема привів у відповідність до вимог законодавства України згідно з описово-мотивувальною частиною Рішення АМК технічні умови гр. ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) технічні умови від 25.10.2016 № 186/ртл/25-1016-01 на встановлення квартирного обліку тепла; гр. ОСОБА_8 (АДРЕСА_2) технічні умови від 25.10.2016 № 187/ртл/25-1016-02 на встановлення квартирного обліку тепла; ПП "ОСОБА_10" (магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", АДРЕСА_3) технічні умови від 25.10.2016 № 188/ртл/25- 1016-03 на встановлення індивідуального обліку тепла;

- вказані обставини, на думку державного виконавця, зумовлюють закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404, відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

- Державні будівельні норми (ДБН) - нормативні документи у галузі будівництва, затверджені центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Будівельні норми в галузі опалення, вентиляції та кондиціонування містяться в ДБН В.2.5.-67:2013;

- пунктом 1.2 ДБН В.2.5.-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування", передбачено, що ці норми застосовують при новому будівництві, реконструкції, термомодернізації, капітальному ремонті та технічному переоснащенні існуючих систем опалення та внутрішнього теплопостачання, вентиляції, повітряного опалення, кондиціонування та охолодження повітря у приміщеннях, будівель і споруд різного призначення. Відповідно до пункту 6.3.10 ДБН В.2.5-67:2013 рекомендується переобладнувати систему у двотрубну або в однотрубну Т-подібну, або однотрубну з транзитним підйомним стояком, або однотрубну з розподільною магістраллю стояків у верхній частині будівлі, якщо застосовувані опалювальні прилади з висотою внутрішніх каналів (колонок, крайніх ниток, змійовика тощо) більше 150 мм, при здійсненні проектування, реконструкції або капітального ремонту однотрубної системи з П-подібними стояками водяного опалення, крім проточно нерегульованої фонової або чергової системи;

- у вступі до ДБН В.2.5.-67:2013 розтлумачено, що слово "рекомендується" означає, що дане рішення є одним із кращих, але не обов'язковим для виконання;

- у роз'ясненні Міністерства від 06.01.2016 щодо встановлення квартирних лічильників тепла не міститься висновку щодо неможливості встановлення квартирного засобу обліку теплової енергії в багатоповерховому будинку з вертикальною системою опалення. У роз'ясненні міститься тлумачення з питання встановлення приладів обліку теплової енергії в квартирах багатоповерхових будинків з вертикальною системою опалення, зокрема рекомендується підходити комплексно з відповідним переобладнанням загальнобудинкової системи опалення та встановленням приладів обліку теплової енергії у всіх квартирах багатоповерхового будинку;

- відсутні докази на підтвердження розгляду Товариством питання щодо технічної можливості виконання рішення суду зі справи, та що обговорювались усі можливі технічні варіанти встановлення засобу обліку теплової енергії, зокрема і альтернативні - без проведення переобладнання загальнобудинкової системи опалення та встановлення приладів обліку теплової енергії у всіх квартирах багатоповерхового будинку;

- невиконання рішення господарського суду підтверджується поясненнями гр. ОСОБА_7, власне за результатами розгляду скарги якого Відділенням і прийнято Рішення АМК.

Причиною звернення зі скаргою на дії ВДВС стала незгода Відділення з прийнятою постановою про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Статтею 1 Закону № 1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 2 названого Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема обов'язковості виконання рішень.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України", № 15729/07, від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункти 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005; заява № 38722/02).

Попередні судові інстанції, повно та всебічно дослідивши фактичні обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким дали необхідну оцінку, без порушення норм матеріального і процесуального права та з наведенням у оскаржуваних судових рішеннях необхідного мотивування, встановивши, що державним виконавцем не були з'ясовані обставини, які б свідчили про фактичне виконання Товариством у повному обсязі рішення господарського суду Львівської області від 25.07.2016 зі справи, а вказана інформація не відображена у постанові про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2017, дійшли правомірного висновку, що закінчення виконавчого провадження ВП № 52480106 є передчасним.

Скаржник посилається в обґрунтування своїх доводів на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", роз'яснення Міністерства від 06.01.2016, лист Інспекції Держенергонагляду у Львівській області від 13.03.2016 № 27-23/01-289. Між тим ці документи мають рекомендаційний характер, не містять норм (приписів), обов'язкових для застосування, і посилання на них не може вважатися підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Інші аргументи Товариства, викладені в касаційній скарзі, не можуть братися до уваги, оскільки повторюють вимоги, викладені в апеляційній скарзі, які були розглянуті та спростовані судом апеляційної інстанції.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, доводи заявника касаційної скарги про порушення норм процесуального і матеріального права під час прийняття оскаржуваних процесуальних документів не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень Касаційний господарський суд не вбачає.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Львівської області від 14.09.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 зі справи № 914/1806/16 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б. Львов

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко