КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа№ 910/2506/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Лебедєв Ю.В., адвокат, довіреність №Д-31/18 від 14.03.2018;

від відповідача - Дуднік - Дубіняк Д.І., довіреність №17110102 від 01.11.2017,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київгаз" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2018 про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі №910/2506/18 (суддя Котков О.В.) за заявою публічного акціонерного товариства "Київгаз" про вжиття заходів забезпечення позову до публічного акціонерного товариства "Київенерго" про накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті публічному акціонерному товариству "Київенерго" і знаходяться у нього чи в інших осіб та про заборону публічному акціонерному товариству "Київенерго" вчиняти певні дії.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство "Київгаз" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Як відмічено заявником, предметом позову якому передує ця заява є стягнення з ПАТ "Київенерго" суми у розмірі 190 613 178,19 грн., що виникла у зв'язку з неналежним виконанням ПАТ "Київенерго" протягом жовтня 2017 року - січня 2018 року взятих на себе зобов'язань за Типовим договором розподілу природного газу та яка складається з: 174 366 130,39 грн. - суми основного боргу, 3 590 084,23 грн. - суми інфляційних втрат, 1 279 271,67 грн. - суми 3% річних та 13 482 555,88 грн. - суми пені.

Так, заявник просив суд:

накласти арешт на рахунки публічного акціонерного товариства "Київенерго" №7792 та №9432 відкриті в публічному акціонерному товаристві "Перший Український Міжнародний Банк" МФО банку 334851, № 9600 відкритий в публічному акціонерному товаристві "УкрСиббанк" МФО банку 351005;

накласти арешт на весь транспорт, включаючи всю спеціальну техніку, що перебуває у власності публічного акціонерного товариства "Київенерго";

накласти арешт на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті публічному акціонерному товариству "Київенерго" і знаходяться у нього чи в інших осіб;

заборонити публічному акціонерному товариству "Київенерго" вчиняти дії з метою виділення будь-якого майна;

заборонити Київській міській державній адміністрації остаточне затвердження розподільчого балансу;

заборонити будь-кому вчиняти дії з метою виділення будь-якого майна, що належить публічному акціонерному товариству "Київенерго";

заборонити уповноваженим на те особам проводити дії з метою реєстрації виділення майна публічного акціонерного товариства "Київенерго".

В обґрунтування вказаної заяви заявник посилався на наступне:

з 26 квітня 2018 року ПАТ "Київенерго" втратить право користуватися тепловими мережами та відповідно необхідність забезпечувати функціонування напрямку діяльності за для яких укладено договір з розподілу природного газу з ПАТ "Київгаз". У ПАТ "Київенерго" зникнуть будь-які правові, економічні та виробничі підстави та передумови для забезпечення погашення заборгованості, що існує за минулими договірними зобов'язаннями перед ПАТ "Київгаз";

ПАТ "Київенерго" вчиняються дії з метою виділу всіх ліквідних активів та передачі їх новоствореним юридичним особам з меншою відповідальністю;

ПАТ "Київенерго" розпоряджається сумами грошових коштів, розміру яких було б достатньо для погашення боргу, однак добровільного належного виконання договору не відбулось;

ПАТ "Київенерго" ухиляється від виконання договірних зобов'язань.

Наведені обставини, за твердженням заявника, є підставою для забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2018 у справі №910/2506/18 у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Київгаз" про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

При прийнятті даної ухвали місцевий господарський суд виходив з того, що заявником не подано доказів, з відомостями про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони саме відкриті, зокрема, не додано виписок з відповідних установ про наявність коштів, які обліковуються на рахунках у межах розміру сум позовних вимог (190 613 178,19 грн. ) та можливих судових витрат (616 700,00 грн.) та виписок про рахунки ПАТ "Київенерго" відкритих у Публічному акціонерному товаристві "Перший Український Міжнародний Банк", МФО банку 334851 та у Публічному акціонерному товаристві "УкрСиббанк", МФО банку 351005, а також, що заявником не зазначено індивідуальне визначене майно, зокрема, не зазначено ознаки, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги про накладення арешту на весь транспорт, включаючи всю спеціальну техніку; накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті ПАТ і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона ПАТ вчиняти певні дії з виділення будь-якого майна; заборона Київській міській державній адміністрації остаточного затвердження розподільчого балансу; заборона будь-кому вчиняти дії з виділення будь-якого майна; а також заборона уповноваженим на те особам проводити дії з метою реєстрації виділення майна, по суті має наслідком повне припинення господарської діяльності відповідного суб'єкта господарювання, а вжиття відповідних заходів (п.п. 5-8 прохальної частини) не свідчить про наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням ПАТ "Київенерго" протягом жовтня 2017 року - січня 2018 року взятих на себе зобов'язань за Типовим договором розподілу природного газу.

Крім цього, місцевий господарський суд зазначив, що викладені заявником відповідні обставини вказують лише на потенційну можливість ухилення ПАТ "Київенерго" від виконання судового рішення, а також викладені ним без наведення відповідного обґрунтування в аспекті поданої заяви про забезпечення позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що він відповідно до діючого законодавства не наділений правом на отримання інформації відносно руху коштів контрагентів на їх рахунках, відкритих у відповідних банківських установах, а також відомостей щодо майна відповідача.

Також, скаржник не погоджується із висновком суду про те, що вжиття заходів забезпечення позову, про які просить заявник, може мати наслідком припинення господарської діяльності відповідача, оскільки, як вказує апелянт, відповідач матиме змогу користуватися своїм майном, виключенням є лише можливість його відчуження. Щодо накладення арешту на грошові кошти, скаржник вказує на те, що він просить його накласти виключно у розмірі позовних вимог.

В судовому засіданні 23.04.2018 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ "Київенерго" в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Колегія суддів вважає, що обставини на які посилається заявник не свідчать про ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, щодо посилань заявника на те, що з 26 квітня 2018 року ПАТ "Київенерго" втратить право користуватися тепловими мережами та відповідно необхідність забезпечувати функціонування напрямку діяльності за для яких укладено договір з розподілу природного газу з ПАТ "Київгаз" та у ПАТ "Київенерго" зникнуть будь-які правові, економічні та виробничі підстави та передумови для забезпечення погашення заборгованості, що існує за минулими договірними зобов'язаннями перед ПАТ "Київгаз", слід зазначити наступне.

Припинення дії угоди про користування тепловими мережами міста Києва, укладеної з ПАТ "Київенерго" з 26 квітня 2018 року не свідчить про те, що відповідач буде уникати виконання своїх зобов'язань, які виникли раніше, за Типовим договором розподілу природного газу.

Протилежного заявником не доведено, так само як і обґрунтованих доводів щодо цього наведено не було.

Отже, наведена заявником підстава жодним чином не може свідчити про ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення у даній справі.

Стосовно іншої підстави забезпечення позову, а саме того, що ПАТ "Київенерго" вчиняються дії з метою виділу всіх ліквідних активів та передачі їх новоствореним юридичним особам з меншою відповідальністю, слід зазначити наступне.

Так, виділ окремих юридичних осіб зі складу ПАТ "Київенерго" не є способом уникнення виконання ним своїх зобов'язань, а здійснюється на виконання норм діючого національного законодавства та умов договорів, укладених Україною в рамках Енергетичного Співтовариства та Угодою про асоціацію між Україною та Європейським Союзом.

При цьому, заявник, посилаючись на обставини виділу відповідачем всіх ліквідних активів та передачі їх новоствореним юридичним особам з меншою відповідальністю, жодного доказу щодо того, що саме всі ліквідні активи були передані іншим юридичним особам не надав, та лише обмежився посиланням в апеляційній скарзі на те, що не має повноважень на витребування від відповідача розподільчого балансу.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що саме на заявника покладено обов'язок із доведення тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своєї заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Крім цього, із наданого відповідачем Розподільного балансу станом на 30.09.2017р. вбачається, що після виділу із ПАТ "Київенерго" ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" до новоствореної юридичної особи було передано лише частину активів відповідача.

Таким чином, зазначена заявником підстава також не може бути свідченням ускладнення або унеможливлення виконання рішення у даній справі.

Стосовно посилань заявника на те, що ПАТ "Київенерго" розпоряджається сумами грошових коштів, розміру яких було б достатньо для погашення боргу, однак добровільного належного виконання договору не відбулось, слід зазначити, що використання коштів з метою забезпечення власної діяльності не може свідчити про те, що відповідач вчиняє такі дії з метою уникнення виконання зобов'язань.

До того ж, заявником не надано доказів наявності у відповідача коштів у необхідному для погашення заборгованості, розмірі.

Отже, наведена заявником обставина також не може бути підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Крім цього, щодо доводів позивача про ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань в частині оплати отриманих послуг, то наведені обставини наявності боргу та його розміру не можуть з'ясовуватися наразі в межах розгляду заяви про забезпечення позову, а повинні досліджуватися вже при розгляді відповідної справи по суті.

Таким чином, заявником жодним чином не доведено як саме невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заявником суду не наведено жодних достатніх підстав, які б свідчили, що невжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду у даній справі або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду до суду.

При цьому, колегія суддів погоджується із наведеними судом першої інстанції підставами відмови у задоволенні заяви позивача такими як неподання заявником доказів, з відомостями про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони саме відкриті, зокрема, не подання виписок з відповідних установ про наявність коштів, які обліковуються на рахунках у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат та виписок про рахунки ПАТ "Київенерго" відкритих у публічному акціонерному товаристві "Перший Український Міжнародний Банк", та у публічному акціонерному товаристві "УкрСиббанк", а також не зазначення індивідуально визначеного майна, зокрема не зазначення ознак, які ідентифікують відповідне майно та відрізняють його від іншого (однорідного чи подібного) майна.

Стосовно посилань апелянта на те, що він відповідно до діючого законодавства не наділений правом на отримання інформації відносно руху коштів контрагентів на їх рахунках, відкритих у відповідних банківських установах, а також відомостей щодо майна відповідача, слід зазначити, що саме на особу, яка подала заяву про забезпечення позову покладається обов'язок із подання доказів.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що накладення арешту на рахунки, як то просить заявник, законодавством не передбачено.

Крім того, накладення арешту на весь транспорт, включаючи спецтехніку, дійсно призведе до майже фактичного припинення виробничої діяльності відповідача і жодним чином не сприятиме виконанню зобов'язань, а навпаки.

Заявник просив саме накласти арешти, а не заборонити відчуження транспортних засобів. Доказів того, що відповідач має намір відчужити належний йому на праві власності транспорт, заявник також не надав, як і не навів перелік транспортних засобів, на які слід накласти арешт.

Крім цього, вимоги за заявою про заборону будь-кому вчиняти дії з метою виділення будь-якого майна, що належить публічному акціонерному товариству "Київенерго", а також про заборону уповноваженим на те особам проводити дії з метою реєстрації виділення майна публічного акціонерного товариства "Київенерго" адресовані до невизначеного кола осіб, що в свою чергу, також унеможливлює задоволення заяви в наведеній частині.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, а вказані вище доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи все вищевикладене, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника - позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Київгаз" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.03.2018 у справі №910/2506/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 27.04.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко