ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/361/13-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.В. Лашин

суддів Л.О. Будішевська

ОСОБА_1

При секретарі Є.О. Чеголя

За участю представників сторін:

Від ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом - ОСОБА_2

Від КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство не зявився.

Від Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»

на ухвалу господарського суду Миколаївської області

від 22.01.2018 (про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця)

по справі № 915/361/13-г

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»

Орган ДВС, дії якого оскаржуються: Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

головуючий суддя Семенчук Н.О.

місце ухвалення ухвали: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, господарський суд Миколаївської області

повний текст ухвали складено 26.01.2018

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.05.2013 р. по справі № 915/361/13-г за позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (надалі за текстом КП «Теплопостачання ВКГ») позовні вимоги задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто: 12 990 297,98 грн. боргу, інфляційних в розмірі 52634,46 грн., 3% річних в розмірі 565 014,81 грн., пені в розмірі 1000 грн. та 68131,08 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

09 січня 2018 року до господарського суду Миколаївської області від КП «Теплопостачання та ВКГ» надійшла скарга на дії державного виконавця в порядку статті 339 ГПК України про: визнання протиправною та скасування постанови, винесеної 19.12.2017 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, про арешт коштів, що перебувають у касах боржника (реєстраційний номер виконавчого провадження № 55397798), в частині виконання ухвали, винесеної 15.09.2014 р. господарським судом Миколаївської області у справі № 915/361/13-г; зняття арешту з коштів, що перебувають у касах КП «Теплопостачання та ВКГ», накладений постановою від 19.12.2017 р., винесеною старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 (реєстраційний номер виконавчого провадження № 55397798), в частині виконання ухвали, винесеної 15.09.2014 р. господарським судом Миколаївської області у справі № 915/361/13-г; часткове визнання протиправною та скасування постанови, винесеної 18.12.2017 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3, про арешт коштів боржника (реєстраційний номер виконавчого провадження № 55397798), в частині виконання ухвали, винесеної 15.09.2014 р. господарським судом Миколаївської області у справі № 915/361/13-г, щодо стягнення виконавчого збору в сумі 1 126 347,63 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22 січня 2018 року, повний текст якої складено 26.01.2018 р. (суддя Семенчук Н.О.), у задоволенні скарги відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що дії державного виконавця є правомірними, вчиненими у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», тоді як скаржник у підтвердження стягнення з нього суми виконавчого збору у виконавчому провадженні № 44962134 надав суду лише копію постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, однак жодним чином не підтвердив належними та допустимими доказами розмір фактично стягнутої суми виконавчого збору.

Крім того, судом зазначено, що державний виконавець у зведеному виконавчому провадженні № 55397798 не здійснив фактичного стягнення виконавчого збору в сумі 1 126 347,63 грн., а лише у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» наклав арешти на грошові кошти у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Не погоджуючись із зазначеною вище ухвалою, КП «Теплопостачання ВКГ» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу на дії державного виконавця у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

За твердженням КП «Теплопостачання ВКГ», судом першої інстанції не були враховані положення Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що вказаним законом за винесеною державиконавцем постановою не передбачено можливості накладення арешту на кошти, які перебувають у касах боржника. Держвиконавцем не виносилося постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника при виявленні готівки.

Скаржник наголошує, що судом першої інстанції не досліджувались обставини щодо поважності причин, за якими суд мав право зняти арешт з коштів, що перебувають у касах боржника, не взято до уваги ймовірні наслідки припинення безперебійності надання боржником комунальних послуг громадянам міста, порушення їх інтересів, що не співрозмірне із інтересами стягувача.

Також скаржник зазначає, що стягнення виконавчого збору за оскаржуваними постановами в частині виконавчого збору у сумі 1 126 347,63 грн. є незаконним, оскільки виконавчий збір вже було стягнуто раніше - за постановою ВПВР ДВС України про стягнення виконавчого збору від 26.09.2014 р. по виконанню наказу № 915/361/13-г.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АСЕ» вважає доводи КП «Теплопостачання ВКГ» безпідставними, а оскаржене судове рішення законним та обґрунтованим. Стягувач наголошує на тому, що п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надане право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах.

В судовому засіданні 18.04.2018 було оголошено перерву до 23.04.2018.

Представники Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» та Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання 18.04.2018 не з'явились. Про час дату та місце проведення судового повідомлені належним чином про що свідчать поштові повідомлення з мідмітками про вручення.

Ухвала - повідомлення від 18.04.2018 про оголошення в судовому засіданні перерви, скріплена електронним цифровим підписом, була направлена на електронні адреси Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» та Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області .

Виходячи з приписів статтей 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) та використовується для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Також комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» та Відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про оголошену с судовому засіданні перерву були повідомлені шляхом телефонограми.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Статтею 343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачаться з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.09.2014 р. затверджено мирову угоду № 81 від 06.08.2014 р., укладену між ДП НАЕК «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» та КП «Теплопостачання ВКГ», предметом якої стало встановлення порядку добровільного погашення заборгованості відповідно до рішення господарського суду Миколаївської області від 16.05.2013 р. у справі № 915/361/13-г за умовами розстрочки погашення заборгованості у виконавчому провадженні строком на 17 років (п. 1.2 ОСОБА_1 угоди) та визначенням графіку погашення заборгованості.

Пунктом 2.7 мирової угоди визначено, що у випадку непогашення боргу у 10-денний строк в повному обсязі в порядку, зазначеному в п.п. 2.5, 2.6 ОСОБА_1 угоди, стягувач звертається із заявою про відкриття виконавчого провадження на суму залишкової заборгованості або з позовом про зобовязання виконати мирову угоду.

У звязку з тим, що КП «Теплопостачання ВКГ» взятих на себе зобовязань не виконало належним чином у відповідності до затвердженого ОСОБА_1 угодою графіку, ДП НАЕК «Енергоатом» 14.12.2017 р. звернулося до Державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового стягнення залишкової суми заборгованості в сумі 11 263 476,33 грн.

У вказаній заяві стягувач просив накласти арешт на майно боржника, а також на грошові кошти боржника у межах суми боргу, що належать боржнику та містяться на всіх його рахунках, які відкритті та будуть відкриті у банківських установах та у касах боржника, де приймаються комунальні платежі від населення, що знаходяться за адресою: пр. Соборності, 5, м. Южноукраїнськ та по вул. Дружби народів, 8 в м .Южноукраїнську Миколаївської області. До вказаної заяви, стягувачем була надана довідка від 29.11.2017 р. щодо суми заборгованості з урахуванням частково сплаченого боргу.

18 грудня 2017 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження № 55397798 з виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 15.09.2014 р. у справі № 915/361/13-г на суму 11 263 476,33 грн., пунктом 2 якої зобовязано боржника подати декларацію про доходи та майно.

В рамках зведеного виконавчого провадження № 55397798 з примусового виконання ухвал господарського суду Миколаївської області від 15.09.2014 р. у справі № 915/361/13-г, від 18.09.2014 р. у справі № 915/340/14, від 11.09.2017 р. у справі № 12/179/10, постановою від 18.12.2017 р. старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 накладено арешт на грошові кошти КП «Теплопостачання ВКГ», що містяться на відкритих рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім суми коштів яка необхідна та призначена для оплати праці та здійснення відрахувань на заробітну плату працівникам стягувача, коштів що можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, та кошти на рахунках платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 35 739 461,14 грн. (32 490 419,22 грн. стягуваних за судовими рішеннями сум + 10 % виконавчого збору).

19 грудня 2017 року в рамках вказаного зведеного виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУ юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 накладено арешт на грошові кошти, що містяться у касах боржника, та належать боржнику, у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору витрат виконавчого провадження, штрафів на суму 35 739 461,14 грн.

За приписами ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт.

Отже, державним виконавцем правомірно винесено постанови від 18.12.2017 р. та від 19.12.2017 р. про накладення арешту на кошти боржника.

Доводи скаржника відносно того, що чинним законодавством на момент прийняття спірних постанов органу ДВС не передбачено можливості накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться в касах боржника, є помилковими.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Також ч. 1 ст. 52 названого Закону унормовано, що виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 1, 2, 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З цих приписів вбачається, що проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту та винесення постанови про арешт майна боржника є окремими самостійними способами накладення арешту на майно боржника.

Відтак, нормами законодавства з питань виконавчого провадження передбачено винесення постанови про арешт коштів боржника, які перебувають у касах, при цьому не обовязково одразу під час відкриття виконавчого провадження, а надають право виконавцю здійснити такі процесуальні дії не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна, що може не збігатися з часом відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 21-5624а15.

Посилання КП «Теплопостачання ВКГ» на необхідність безперебійного надання комунальних послуг як на підставу для зняття арешту з коштів, що знаходяться у касі підприємства, колегія суддів вважає неспроможними.

Частиною 2 статті 48, частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені випадки неможливості звернення стягнення на майно (кошти) боржника. Статтею 73 цього Закону визначені кошти, на які не може бути звернено стягнення.

Підстави для зняття арешту з коштів встановлені частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Такі підстави як-то скрутне становище боржника чи труднощі у веденні господарської діяльності не включені до визначеного законодавством переліку таких випадків. Матеріали справи не містять й доказів, які свідчили б, що кошти, на які накладався арешт, використовуються для виплати заробітної плати, лікарняних, податків та зборів, тощо.

До того ж, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У рішенні у справі «Янголенко проти України» (№ 14077/05) Європейський суд з прав людини вказав, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі «Савіцький проти України» (№ 38773/05) Європейський суд зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_4 проти України», № 15729/07, від 05.07.2012 р.).

КП «Теплопостачання ВКГ» не було доведено наявність відповідних правових підстав, передбачених законом, для здійснення законного та обґрунтованого зняття арешту з коштів боржника.

Не може погодитися судова й з твердженням скаржника щодо необґрунтованості нарахування виконавчого збору у звязку із стягненням його раніше в сумі 1 367 707,83 грн.

Враховуючи затвердження господарським судом ухвалою від 15.09.2014 р. мирової угоди між стягувачем та боржником, 26 вересня 2014 року постановою держвиконавця було закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу № 915/361/13-г, виданого 02.07.2013 р. господарським судом Миколаївської області.

Постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.12.2013 р. ВП № 40106112 вирішено виділити в окреме виконавче провадження.

Постановою держвиконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 26.09.2014 р. відкрите виконавче провадження з виконання постанови № 40106112 від 13.12.2013 р. щодо стягнення на користь держави виконавчого збору в сумі 1 367 707,83 грн.

Постановою держвиконавця відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 06.10.2014 р. відкрите виконавче провадження з виконання постанови ВПВР ДВС України б/н від 13.12.2013 р. про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 367 707,83 грн.

Надані КП «Теплопостачання ВКГ» копії банківських виписок, в яких зазначено призначення платежу: за постановою б/н від 13.12.2013 р., підтверджують оплату виконавчого збору у повному обсязі.

Одночасно з цим, статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» названі рішення, що підлягають примусовому виконанню, виконавчі документи, до яких відносяться, зокрема, ухвали судів у господарських справах у випадках, передбачених законом; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404 визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Враховуючи те, що до зведеного виконавчого провадження № 52113597 увійшло примусове виконання ухвали № 915/340/14 від 18.09.2014 р., ухвали № 12/179/10 від 11.09.2017 р., ухвали № 915/361/13-г від 15.09.2014 р. на загальну суму 32 490 419,22 грн. (у тому числі 11 263 476,33 грн. за ухвалою від 15.09.2014 р., тобто новим виконавчим документом), тому держвиконавцем правомірно було обраховано виконавчий збір в сумі 3 249 041,92 грн. (у тому числі 1 126 347,6 грн. за ухвалою від 15.09.2014 р.) та правомірно накладено арешт на кошти боржника в розмірі 35 739 461,14 грн. (32 490 419,22 грн. стягуваних за судовими рішеннями сум + 10 % виконавчого збору).

За приписами ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказів оплати виконавчого збору за новим виконавчим документом КП «Теплопостачання ВКГ» не надано.

Аналізуючи матеріали справи, а також зважаючи на наведені вище законодавчі приписи, судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи та ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що достатні правових підстав для скасування чи зміни оскарженої ухвали господарського суду Миколаївської області не вбачаться.

Враховуючи, що оскаржене судове рішення слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями ст.ст. ст.ст. 240, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Миколаївської області від 22.01.2018 у справі № 915/361/13-г - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.04.2018

Головуючий суддя В.В. Лашин

Судді: Л.О. Будішевська

ОСОБА_1