ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 рокуСправа № 912/522/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г. при секретарі судового засідання Лупенко А.І. розглянувши у судовому засіданні матеріали справи №912/522/18

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрнафтаком", м. Кропивницький

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс", м. Кропивницький

про стягнення 147 850,00 грн

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 1 від 01.03.2018;

від відповідача - участі не брали.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрнафтаком" (далі - ТОВ "Укрнафтаком", позивач) до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агродар - Україна Плюс" (далі - ТОВ "Агродар - Україна Плюс", відповідач) про стягнення 98 296,00 грн основного боргу, 10 696,75 грн пені, 19 659,20 грн. штрафу 20%, 13 475,97 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 36% річних, 1 123,00 грн. 3% річних, 4 599,16 грн. інфляційних втрат, з покладенням на відповідача судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ДГ-00169/О від 07.09.2017 в частині своєчасної та повної оплати товару, в порушення вимог ст.ст. 509, 524, 526, 533-535, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 12.03.2018 господарський суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрив провадження у справі №912/522/18, судовий розгляд призначив на 10.04.2018, встановив позивачу та відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив

30.03.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 47-48), у якому відповідач зазначає, що 12.03.2018 ним було погашено частину основного боргу в сумі 45 000,00 грн та гарантує до 10.04.2018 повне погашення заборгованості за договором. Крім того, відповідач не погоджується із доводами позивача щодо розміру та розрахунку пені, розрахунку збитків (штраф), завданих постачальнику невиконанням або неналежним виконанням грошових зобов'язань, а також зазначає, що одночасне стягнення штрафу та пені неможливе. Враховуючи зазначене відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Разом з тим, відповідач зазначив про зменшення розміру санкцій, які були викладені в договорі оскільки вважає, що штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

До відзиву додано докази його направлення позивачу.

В судових засіданнях оголошено перерву 10.04.2018 до 16:00 год. 19.04.2018, 19.04.2018 до 15:00 год 26.04.2018.

Ухвалою від 19.04.2018 господарський суд повернув ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрнафтаком" клопотання про часткову відмову від поовних вимог, враховуючи те, що позивачем не було додержано вимоги пункту 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України.

25.04.2018 представником позивача подано до суду клопотання від 23.04.2018, за змістом якого, керуючись статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, останній відмовляється від частини позовних вимог, у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 98 296,00 грн та частини штрафних санкцій (пені) в розмірі 4 218,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача 6 478,75 грн пені, 19 659,20 грн штрафу 20%, 13 475,97 грн процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 36% річних, 1 123,00 грн 3% річних, 4 599,16 грн інфляційних втрат, з покладенням на відповідача судових витрат в розмірі 2 217,75 грн.

В судовому засіданні 26.04.2018 господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з врахуванням клопотання про відмову від частини позовних вимог від 23.04.2018.

Представник відповідача участі в судовому засіданні не брав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2017 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрнафтаком" (Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (Покупець) укладено Договір поставки № ДГ-00169/О (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором Постачальник передає у власність Покупця нафтопродукти (бензин, дизельне пальне, масло), які іменуються надалі ОСОБА_3, а Покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити вартість поставленого ОСОБА_3 (а.с. 13-14).

Поставка ОСОБА_3 здійснюється окремими партіями згідно замовлень Покупця. Кожна партія ОСОБА_3 оформлюється рахунком, видатковою накладною, товарно-транспортною накладною, сертифікатом (якості або відповідності) (п. 1.2 Договору).

ОСОБА_3 вважається поставленим з моменту підписання відповідної видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної Постачальника представником Покупця. Якщо поставка товару вже здійснена за рахунок Постачальника (в тому числі, автомобільним транспортом третіх осіб) на склад Покупця, то Покупець не має права вимагати від Постачальника здійснення поставки товару на інший склад, поставка на адресу якого не була передбачена попередньою домовленістю між сторонами цього Договору (п. 2.2 Договору).

Згідно пункту 5.1. Договору Покупець здійснює оплату кожної партії ОСОБА_3 на підставі виставленого Постачальником рахунку протягом 7 банківських днів з моменту відвантаження партії ОСОБА_3 Покупцю.

Оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Датою здійснення оплати вважається зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (пункт 5.3 Договору).

Відповідно до пункту 5.5., 5.6. договору ціна ОСОБА_3 є договірною, вказується з урахуванням ПДВ. Отримання Покупцем (його представником) партії товару у постачальника за видатковою накладною (товарно-транспортною накладною) свідчить про узгодження сторонами всіх істотних умов поставки (ціни, асортименту, кількості та загальної вартості партії товару) та є підтвердженням замовлення покупцем у постачальника отриманої, за видатковою накладною (товарно-транспортною накладною), партії ОСОБА_3.

Згідно пункту 11 цей Договір є чинним з моменту його укладання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками підприємств.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем здійснено поставку відповідачу ОСОБА_3 на загальну суму 843 629,75 грн, згідно видаткових накладних: №РН-00970 від 07.09.2017 на суму 102 480,75 грн, №РН-01032 від 13.09.2017 на суму 158 000,00 грн, №РН-01033 від 14.09.2017 на суму 173 800,00 грн, №РН-01080 від 22.09.2017 на суму 111 053,00 грн, №РН-01148 від 02.10.2017 на суму 115 016,00 грн, №РН-01161 від 03.10.2017 на суму 183 280,00 грн (а.с. 16 - 21).

Однак, відповідач за отриманий ОСОБА_3 розрахувався частково та з порушенням строку оплати встановленого Договором.

ТОВ "Укрнафтаком" зверталось до відповідача з листами-вимогами про сплату заборгованості за договором поставки №ДГ-00169/О від 07.09.2017, а саме: листом-вимогою про сплату заборгованості у розмірі 298 296,00 грн (вх.№19/10/02 від 19.10.2017), листом-вимогою про сплату заборгованості у розмірі 148 296,00 грн (вх.№15/11/02 від 15.11.2017), листом-вимогою про сплату заборгованості у розмірі 98 296,00 грн (вх.№07/12/02 від07.12.2017) (а.с. 22-25).

За період з вересня 2017 по листопад 2018 ТОВ "Агродар-Україна Плюс" було перераховано позивачу 745 333,75 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №612 від 22.09.2017 на суму 200 000,00 грн, № 680 від 26.09.2017 на суму 100 000,00 грн, № 737 від 02.10.2017 на суму 118 480,75 грн, № 746 від 03.10.2017 на суму 126 853,00 грн, №1185 від 24.10.2017 на суму 100 000,00 грн, № 1435 від 10.11.2017 на суму 50 000,00 грн, №1485 від 16.11.2017 на суму 50 000,00 грн (а.с. 38-44).

Таким чином, основна заборгованість відповідача за Договором на момент подання позову склала 98 296,00 грн.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує положення статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Наявність зобов'язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку товару, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару виконав частково, у зв'язку з чим, на момент подання позову, заборгованість відповідача складала 98 296,00 грн.

Разом з тим, позивачем подано суду клопотання про відмову від частини позовних вимог від 23.04.2018 та докази погашення відповідачем, після відкриття провадження у справі, основного боргу за Договором в сумі 98 296,00 грн та частини пені в сумі 4 218,00 грн, згідно платіжних доручень №2229 від 12.03.2018 на суму 45 000,00 грн., №2477 від 17.04.2018 на суму 4 218,00 грн., №2479 від 17 04.2018 на суму 53 296,00 грн.

У відповідності до положень статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Як встановлено судом, клопотання про відмову від позову підписано представником позивача ОСОБА_2, повноваження якої підтверджено копією довіреності №1 від 01.03.2018, у якій відсутні застереження щодо вчинення представником відмови від позову (а.с.57).

Суд враховує, що відмова позивача від частини позову в даному випадку не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Господарський суд роз'яснює учасникам справи наслідки поданої відмови від позову, а саме те, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається; наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З підстав викладеного, господарський суд приймає відмову позивача від частини позовних вимог в сумі 98 296,00 грн основного боргу та 4 218,00 грн пені та закриває провадження у справі в цій частині, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови Договору поставки в частині своєчасної оплати товару, а також приписи статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено статтею 611 Цивільного кодексу України.

Позивач просить стягнути пеню у розмірі 6 478,75 грн за період з 12.10.2017 по 28.02.2018 за 139 днів прострочення оплати та 20% штрафу у розмірі 19 659,20 грн за порушення умов Договору.

В силу вимог частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217, частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Сторонами в п.п. 7.3., 7.5. Договору передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати вартості відвантаженого ОСОБА_3, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення платежу від вартості несплаченого або несвоєчасно Оплаченого ОСОБА_3 за весь час прострочення до повного погашення заборгованості.

У разі порушення покупцем грошових зобов'язань по оплаті вартості товару покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі двадцяти відсотків від суми порушеного грошового зобов'язання щодо кожної окремої поставленої партії ОСОБА_3.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Згідно ч. 6 ст. 231 та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок позивача в частині стягнення 20% штрафу в розмірі 19 659,20 грн, відповідає умовам Договору, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, як встановлено господарським судом, зобов'язання з оплати поставленого 03.10.2017 товару мало бути виконано до 12.10.2017 включно, а отже нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання можливо лише з 13.10.2017

Суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. Як зазначено в пункті 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Господарський суд, з врахуванням періоду вказаного у розрахунку позивачем, здійснив власний розрахунок пені за період з 13.10.2017 по 28.02.2018 (по дату, зазначену позивачем у розрахунку та з врахуванням 138 днів прострочки, враховуючи зазначену позивачем фактичну кількість днів), за яким сума пені складає 10 629,43 грн.

За викладених обставин, з врахуванням закриття провадження у даній справі в частині 4 218,00 грн пені, позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 6 411,43 грн пені.

Пеня в сумі 67,32 грн стягненню не підлягає у звязку з неправильним розрахунком позивача.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з ТОВ "Агродар-Україна Плюс" 4 599,16 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року та 1 123,00 грн 3% річних за 139 днів прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень статей 524, 533, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником, зокрема, процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Період нарахування вказаних платежів законодавством не обмежений та здійснюється протягом всього часу існування прострочки виконання грошового зобов'язання.

Врахувавши наведені правові норми, перевіривши правильність розрахунків заявлених до стягнення сум, суд вважає їх обґрунтованими та задовольняє позовні вимоги про стягнення 4 599,16 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2017 по січень 2018 та 1 123,00 грн 3% річних за 139 днів прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто за період з 13.10.2017 по 28.02.2018 включно.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 13 475,97 грн 36 процентів за користування чужими грошовими коштами за 139 днів прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до п. 8.2. Договору.

Згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до пункту 8.2. Договору сторони домовилися про те, що у разі прострочення оплати за поставлений ОСОБА_3 більш ніж на одну добу Покупець сплачує Постачальнику 36% (тридцять шість відсотків) річних за користування чужими грошовими коштами від вартості неоплаченого ОСОБА_3 за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості, які нараховуються та сплачуються незалежно від встановлених у Договорі штрафних санкцій.

Перевіривши розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 36% річних від вартості неоплаченого ОСОБА_3 за кожен день прострочення та враховуючи пункт 8.2. Договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача 13 475,97 грн 36% за користування чужими грошовими коштами за 139 днів прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 13.10.2017 по 28.02.2018 включно підлягають задоволенню.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з наступних підстав.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

У даному випадку господарський суд, враховує, що сторони дійшли згоди щодо умов Договору, в т.ч. і щодо його пунктів відносно пені та штрафу.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Господарський суд приймає до уваги погашення відповідачем заборгованості за Договором, однак враховує, що вона погашена після звернення позивача із позовом до суду.

Судом також враховано, що відповідач прострочив виконання зобов'язання в частині оплати товару, поставленого за всіма накладними, зазначеними вище.

За умовами Договору, позивач мав право звернутись до суду з вимогами про стягнення неустойки за всіма платежами, здійсненими відповідачем з пропуском встановленого Договором строку, однак позивач просить суд стягнути штраф та пеню лише за одним простроченим платежем. Також позивачем не збільшено період нарахувань штрафних санкцій та інших нарахувань.

Окрім того, відповідачем не зазначено та не надано доказів тяжкого матеріального становища, що могло б свідчити про неможливість виконання рішення суду, тому враховуючи суму простроченого зобов'язання, обґрунтованих підстав для зменшення розміру неустойки відповідачем суду не наведено.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "Укрнафтаком" підлягають частковому задоволенню на суму 45 268,76 грн, з яких: 6 411,43 грн пені, 19 659,20 грн штрафу 20%, 13 475,97 грн процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 36% річних, 1 123,00 грн 3% річних, 4 599,16 грн інфляційних втрат.

Як передбачено в частині 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

При цьому, частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Вказані положення кореспондуються з положеннями частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір".

При поданні позову про стягнення 147 850,00 грн позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 217,75 грн.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір згідно платіжного доручення № від 02.03.2018, може бути повернутий господарським судом за клопотанням позивача, поданим в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір", в сумі 768,85 грн.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на відповідача покладається судовий збір в сумі 679,03 грн, в іншій частині судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 130, 191, 231, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Прийняти відмову позивача від частини позовних вимог.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Cтягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агродар-Україна Плюс" (25006, м. Кропивницький, вул. Тараса Карпи, 84, кімн. 414, ідентифікаційний код 33423315) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Укрнафтаком" (25030, м. Кропивницький, вул. Бєляєва, 25, корп. 1, ідентифікаційний код 33064422) заборгованості у розмірі 45 268,76 грн, з яких: 6 411,43 грн пені, 19 659,20 грн штрафу 20%, 13 475,97 грн процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 36% річних, 1 123,00 грн 3% річних, 4 599,16 грн інфляційних втрат, а також судовий збір в розмірі 679,03 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 98 296,00 грн та 4 218,00 грн пені закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.05.2018.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.