ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2018 р.Справа № 922/382/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВ "Харківгаз Збут", м. Харків
до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1

від відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року до суду звернулось ТОВ "Харківгаз збут" (надалі - позивач) (м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р 8 в АБ "Кіліринговий дім" м. Київ) та просило суд стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (надалі - відповідач) (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8 код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (61004, Україна, м.Харків, вул.Москалівська, 57/59, п/р 8 в АБ «Кліринговий дім» м.Київ для оплати основного боргу, п/р 8 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ - для оплати пені, 3% річних) кошти за постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41GВКhz613-17 від 17.02.2017 року в розмірі 429.647,39 грн. сума основного боргу, пеню у розмірі 1.506,71 грн., 3% річних у розмірі 141,25 грн., штраф за перевищення обсягу постачання газу 21.195,20 грн. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені ТОВ "Харківгаз збут" судові витрати у сумі 6.787,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 41GВКnz613-17 від 17.02.2017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів в частині проведення оплати поставленого природного газу за січень 2018 року.

Ухвалою суду від 20.02.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 05.03.2018 р. о 10:40, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи.

Ухвалами, занесеними до протоколів судового засідання від 05.03.2018 р., 19.03.2018 р., судом відкладалося підготовче засідання та в засіданні оголошувалась перерва.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 16.03.2018 р. за вх. № 7153, надав заяву про зменшення позовних вимог, з урахуванням якої позивач просить суд: стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» заборгованість за спожитий природний газ по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) №41GВКhz613-17 від 17.02.2017 року в розмірі 429647,39 грн. сума основного боргу, пеню у розмірі 14360,82 грн., 3% річних у розмірі 1306,60 грн., інфляційні втрати 3866,83 грн., відшкодувати за рахунок відповідача понесені ТОВ "Харківгаз збут" судові витрати у сумі 6737,72 грн. та повернути позивачу судовий збір у розмірі 49,64 грн.

Подану заяву судом було прийнято до розгляду, розгляд справи здійснюється з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог

19.03.2018 р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №7265), в яких відповідач, посилаючись на положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, в задоволенні позовних вимог відмовити частково, а судові витрати по справі розподілити між сторонами пропорційно задоволених вимог.

В призначеному на 02.04.2018 р. підготовчому засіданні сторони надали письмові заяви про відсутність заперечень проти переходу до розгляду справи по суті у цей самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Враховуючи, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК, судом було закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні з розгляду справи представник позивача повністю підтримав доводи, викладені в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, просив позов задовольнити.

Представник відповідача повідомив суд про часткове визнання позовних вимог, просив зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій на 90%.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

17.02.2017 р. між ТОВ «Харківгаз збут» та Головним управлінням державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів) №41GВКhz613-17 (надалі - Договір), за умовами якого ТОВ «Харківгаз збут» зобовязувалось передати у власність споживачу у 2017 році природний газ (ДК 021:2015 код 09123000-7 Природний газ) лот 2 підрозділи розташовані у Харківській області згідно Додатку №1 до Договору, а споживач зобовязався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

До Договору сторонами укладалися наступні додаткові угоди: додаткова угода №1 від 20.03.2017 р.; додаткова угода №2 від 04.04.2017 р.; додаткова угода №3 від 10.04.2017 р.; додаткова угода №4 від 03.05.2017 р.; додаткова угода №5 від 07.08.2017 р.; додаткова угода №6 від 09.08.2017 р.; додаткова угода №7 від 24.10.2017 р.; додаткова угода №8 від 18.12.2017 р.; додаткова угода №9 від 21.12.2017 р.; додаткова угода №10 від 31.12.2017 р.; додаткова угода №11 від 15.02.2017 р.

Додатковими угодами змінювалися окремі умови Договору постачання природного газу, зокрема щодо планових обсягів постачання, ціни постачання, порядку та строків проведення розрахунків.

Відповідно до п. 11.1 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині постачання газу з 01.01.2018 р. до 31.03.2018 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення згідно ч.3 ст. 631 ЦК України.

Перелік ЕІС-код точок комерційного обліку споживача, по яких буде здійснюватися постачання газу постачальником наведено в додатку № 1 до договору, що є невід'ємною частиною договору. Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

Оплата газу здійснюється відповідно до п. 4.2 Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- за наявності фінансової можливості та за погодженням з постачальником природного газу споживач може здійснювати попередню оплату вартості послуги з енергопостачання в межах бюджетного року відповідно до постанови КМУ №117 від 23.04.2014 р. (із змінами) на період до 6 місяців;

- у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу;

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 1.3 Договору (зі змінами внесеними додатковою угодою №10 від 31.12.2017 р.) плановий обсяг постачання газу по Харківській області у січні 2018 р. складає 19,710 тис.куб.м.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом 2 Договору (п.3.4 Договору).

Матеріали справи містять копію листа Головного управління держаної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області від 30.01.2018 р. №030-467/181 про зміну лімітів споживання природного газу у січні 2018 р. за Договором №41GВКhz613-17 до 45,000 тис.м.куб. Крім того, відповідач зазначав, що у звязку з погіршенням погодних умов та зниженням середньодобової температури у січні 2018 р. для належного виконання підрозділами Головного управління своїх повноважень по забезпеченню реалізації державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб було вимушене перевищення лімітів споживання природного газу на січень 2018 р.

Позивачем було надано послуги з газопостачання у січні 2018 р. та поставлено відповідачу у період з 01.01.2018 р. по 31.01.2018 р. 38,9 тис.куб.м. природного газу вартістю 429647,39 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі природного газу №ХОЗ00001818 від 31.01.2018 р. і не заперечується сторонами.

Однак, відповідачем не було сплачено за обсяг спожитого у січні 2018 року природного газу, що призвело до утворення заборгованості та нарахування позивачем пені, відсотків річних та інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що заборгованість за січень 2018 року не було погашено у звязку з відсутністю коштів, кошторисних призначень, виділених Головному управлінню в 2018 році на сплату природного газу було недостатньо, тому Головне управління не мало можливості здійснити повну та своєчасну оплату за спожитий газ, що призвело до утворення заборгованості за використання природного газу.

Відповідач зазначав, що Головне управління є бюджетною організацією, обслуговується Державним казначейством України та використовує отримані кошти згідно єдиного кошторису по кодам бюджетної класифікації. При плануванні видатків на 2018 рік та поданні заявки на потребу у фінансуванні КЕКВ 2274 «оплата природного газу» до розпорядника коштів ДСНС України був наданий розрахунок по збільшенню суми, але кошторис видатків даної статті був затверджений у сумі 2342000,00 млн.грн. Окрім того, виділені кошти з державного бюджету України надходять щомісячно протягом року та не рівномірними сумами, тому відповідач не має можливості здійснювати повну та своєчасну оплату згідно отриманих актів.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. В розумінні статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Водночас, статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладений сторонами Договір на постачання природного газу за своєю правовою природою є договором поставки та до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 р. (надалі - Правили).

Відповідно до п. 3 Розділу 1 Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог розділу 2 Правил, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача обємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору №41GBKhz613-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (установи та організації, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів) в частині сплатити вартості отриманого природного газу своєчасно та в повному обсязі, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за отриманий природний газ.

Суд не може погодитися з твердженням відповідача, щодо відсутності бюджетних коштів для своєчасного виконання зобовязання, оскільки за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання (постанова від 15.05.2012 № 11/446, відповідно до позиції Вищого господарського суду, викладеної в інформаційному листі від 13.07.2012 р. № 01-06/908/2012).

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 429647,39 грн. заборгованості є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, а позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 1306,60 грн. 3% річних та 3866,83 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно приписів ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.6.2.1 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню пені за період з 11.02.2018 р. по 19.03.2018 р. в сумі 14203,95 грн., суд визнає його таким, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

В той же час, розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 90% (вх. 7265 від 19.03.2018 р.), суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд, дослідивши періоди на які було допущено прострочення виконання зобовязання, поведінку винної сторони, враховуючи характер діяльності Головного управління з реалізації повноважень по забезпеченню державної політики у сферах цивільного захисту, захисту від надзвичайних ситуацій, беручи до уваги те, що причиною прострочення виконання зобовязання стали встановлені законом особливості бюджетного фінансування, при цьому враховуючи інтереси сторін та обовязковість належного виконання господарських зобовязань вважає за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення пені та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50%.

Відповідно до п. 2 ч.1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 9 згаданої статті якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням наведених приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 8, код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» (61004, Україна, м.Харків, вул.Москалівська, 57/59, ідентифікаційний код особи 39590621, п/р 8 в АБ «Кліринговий дім» м.Київ для оплати основного боргу, п/р 8 в АБ "Кліринговий дім" м. Київ - для оплати пені, 3% річних) кошти за постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41GВКhz613-17 від 17.02.2017 року в розмірі 429647,39 грн. сума основного боргу, пеню у розмірі 7180,41 грн., 3% річних 1306,60 грн., інфляційні втрати 3866,83 грн. та 6737,72 грн. судового збору.

В частині стягнення пені в розмірі 7180,41 грн. - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03.04.2018 р.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_3