РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Справа № 924/1089/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В.

суддя Тимошенко О.М.

суддя Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №14-166 від 29.09.2017р.);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №007.2.Др.-47-1117 від 24.11.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 05 березня 2018 року (повний текст складено 14.03.2018р.) у справі № 924/1089/17 (суддя Муха М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут"

про стягнення 29131,10 грн., з яких 24901,57 грн. пені, 1701,91 грн. - 3% річних, 2 527,62 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 05 березня 2018 року у справі №924/1089/17 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" про стягнення 29 131,10 грн., з яких 24 901,57 грн. - пені, 1 701,91 грн. - 3% річних, 2 527,62 грн. - інфляційних втрат задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" (пр. Миру, 41, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) - 12 450,79 грн. (дванадцять тисяч чотириста п'ятдесят гривень 79 коп.) - пені та 1600 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судових витрат.

В частині стягнення 1 701,91 грн. 3% річних та 2 527,62 грн. інфляційних втрат провадження у справі закрито. У позові в частині стягнення 12 450,79 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хиельницької області в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 12 450,79 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задоволити.

Безпосередньо в судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач безпосередньо в судовому засіданні вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 30 грудня 2015 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та ТОВ "Хмельницькгаз збут" (покупець/відповідач) був укладений договір №16-198-РО на купівлю-продаж природного газу (далі - договір, а.с. 9-13), згідно п.1.1 якого продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (п.1.2 договору).

Згідно із п.2.1 договору визначено, що продавець передає покупцеві газ у період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року в обсязі до 215 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб.м.): січень 90,000 тис. куб. м., лютий 75,000 тис. куб. м., березень 50,000 тис. куб. м.

Відповідно до п.3.2. договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. договору вбачається, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно п.п.7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та договором.

Договір набуває чинності із дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Із метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до даного договору було укладено ряд додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу для покриття потреб ТОВ "Хмельницькгаз збут" у природному газі та порядок проведення розрахунків між сторонами, а саме, Додаткову угоду №1 від 31.01.2016 та Додаткову угоду №2 від 30.04.2016.

Як встановлено судами обох інстанцій, на виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 797 685,71 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 252762,41 грн., від 29.02.2016 на суму 221288,81 грн., від 31.03.2016 на суму 189383,08 грн., від 30.04.2016 на суму 61226,66 грн., від 31.05.2016 на суму 19039,31 грн., від 30.06.2016 на суму 13269,10 грн., 31.07.2016 на суму 296672 грн., від 31.08.2016 на суму 10217,09 грн., від 30.09.2016 на суму 20532,53 грн., які підписані сторонами та скріплені їх печатками (а.с. 21-29).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий газ здійснив несвоєчасно, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по операціях ТОВ "Хмельницькгаз збут" з 01.12.2015 по 31.08.2017 (а.с.31).

Враховуючи викладене, НАК "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду з позовом до ТОВ "Хмельницькгаз збут" про стягнення пені в розмірі 24901,57 грн. - пені, 1701,91 грн. - відсотків річних та 2 527,62 грн. - інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, прострочення виконання грошового зобов'язання з боку відповідача має місце, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що до стягнення підлягає 2527,62 грн. втрат від інфляції за період 01.03.2016 по 30.04.2016 на суму 252762,41 грн. та 1701,91 грн. відсотків річних за період з 25.02.2016 по 21.04.2016 на суму 252762,41 грн. в сумі 1180,94 грн., з 25.03.2016 по 21.04.2016 на суму 221288,81 грн. в сумі 507,88 грн., з 28.06.2016 по 30.06.2016 на суму 19039,31 грн. в сумі 4,68 грн., з 26.10.2016 по 30.10.2016 на суму 20532,53 грн. в сумі 8,41 грн.

При цьому, в позові в частині стягнення 1701,91 грн. відсотків річних та 2 527,62 грн. інфляційних втрат суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, оскільки відповідачем після звернення до суду із даним позовом (20.11.2017 року) сплачено позивачу 1701,91 грн. 3% річних (платіжне доручення № 64 від 13.02.2018) та 2527,62 грн. інфляційних витрат (платіжне доручення № 65 від 13.02.2018).

Крім того, позивач за неналежне виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого газу здійснив нарахування пені в розмірі 24 901,57 грн.

Як вже зазначалося вище, відповідач здійснював оплату за газ частинами, при цьому розрахунок за газ в кожному місяці проводився з порушенням строків, визначених договором №16-198-РО купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст.551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в пункті 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 549, 551, 611 п.3 ЦК України, п.7.2 договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в розмірі 12450,78 грн., зменшивши її розмір на 50%.

При цьому, посилання скаржника на неправомірне зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст.233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру пені, суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Заявник апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанцій ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, в силу вимог яких, суд повинен був дослідити розмір збитків, завданих позивачу неправомірними діями відповідача.

Проте, зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду.

Відтак, суд першої інстанцій повно встановив всі істотні для справи обставини, правильно застосував ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, врахував інтереси сторін, які заслуговують на увагу, та прийшов до правильного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій на 50%.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що господарський суд, зменшуючи розмір пені, обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобовязання (на момент звернення до суду виконане в повному обсязі), стягнення додатково до суми боргу інфляційних втрат та відсотків річних. Крім того, порушення відповідачем строків оплати були незначними, а заявлений до стягнення розмір пені є неспіврозмірним із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 05 березня 2018 року року у справі №924/1089/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи №924/1089/17 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.