ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/470/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Чумака Ю.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 (у складі колегії суддів: Тихий П.В. (головуючий), Гетьман Р.А., Россолов В.В.)

та ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.09.2017 (суддя Суярко Т.Д.)

за скаргою Акціонерної компанії "Харківобленерго" про визнання недійсною постанови начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про перевірку виконавчого провадження від 26.07.2017

у справі № 922/470/16

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал"

до Акціонерної компанії "Харківобленерго"

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Акціонерна компанія "Харківобленерго" (далі - АК "Харківобленерго") звернулася до суду зі скаргою про визнання недійсною постанови начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - МВДВС) про перевірку виконавчого провадження № 53478216 від 26.07.2017.

Скаргу обґрунтовано фактичним виконанням рішення Господарського суду Харківської області від 31.10.2016 у справі № 922/470/16, на виконання якого було відкрито виконавче провадження № 53478216, тому законних підстав для скасування оскаржуваною постановою від 26.07.2017 постанови про закінчення виконавчого провадження № 53478216 від 13.06.2017 не було.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.09.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2017, у задоволенні скарги АК "Харківобленерго" відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що державним виконавцем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2017 у справі № 922/470/16 було порушено вимоги статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" щодо перевірки виконання рішення суду боржником, тому начальником МВДВС за наслідками перевірки на підставі вимог статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" правомірно винесено оскаржувану постанову.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у листопаді 2017 року АК "Харківобленерго" подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким скаргу АК "Харківобленерго" задовольнити.

Касаційну скаргу АК "Харківобленерго" обґрунтовує, зокрема тим, що дії державного виконавця щодо виконання рішення суду за виконавчим документом узгоджуються з вимогами частини 4 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" стосовно виконання рішень такої категорії, а саме доведення до відома боржника резолютивної частини рішення суду; вчинення державним виконавцем інших дій, у тому числі, складання акта за участі як боржника, так і стягувача, законом не передбачено, тому підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а відтак і залишення без задоволення скарги боржника у судів попередніх інстанцій були відсутні.

Комунальне підприємство "Харківводоканал" (далі - КП "Харківводоканал") у відзиві (запереченні) на касаційну скаргу вважає її необґрунтованою, а постановлені у справі судові рішення просить залишити без змін та вказує про правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначає, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" (частина 4 статті 19) встановлено обов'язок обох сторін виконавчого провадження щодо письмового повідомлення державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення суду боржником. Однак державний виконавець, вирішуючи питання про закінчення виконавчого провадження, керувався виключно поясненнями боржника, а позиція стягувача з приводу відповідних обставин не з'ясовувалася. Крім того, докази письмового повідомлення виконання боржником рішення суду, а також докази перевірки державним виконавцем факту добровільного виконання цього рішення матеріали виконавчого провадження не містять.

АК "Харківобленерго" у відповіді на відзив на касаційну скаргу наведено аргументи аналогічні доводам, викладеним у касаційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 31.10.2016 у справі № 922/470/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 18.04.2017, позов КП "Харківводоканал" задоволено. Зобов'язано АК "Харківобленерго" припинити зловживання правом на відключення від енергопостачання відносно об'єктів єдиної технологічної системи КП "Харківводоканал", як такого, що може порушити права інших осіб та завдавати шкоди довкіллю. На виконання рішення суду 22.02.2017 видано відповідний наказ.

23.02.2017 відкрито виконавче провадження № 53478216 з примусового виконання рішення суду та надано боржнику 10-денний термін для самостійного виконання цього рішення. 03.03.2017 державним виконавцем складено акт про добровільне виконання рішення суду, який підписано державним виконавцем і боржником, а 13.06.2017 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

26.07.2017 начальником МВДВС винесено постанову про перевірку виконавчого провадження № 53478216, за наслідками якої встановлено, що державним виконавцем при вчиненні виконавчих дій порушено положення Закону України "Про виконавче провадження", оскільки підставою для закінчення виконавчого провадження слугував лише акт державного виконавця від 03.03.2017, підписаний останнім і боржником, у якому значиться, що рішення суду фактично виконано боржником самостійно. Посилання на будь-які докази та документи на підтвердження такого висновку постанова не містить, відсутні відповідні документи і у матеріалах виконавчого провадження. Відповідно до наведеного та положень статей 19, 74 Закону України "Про виконавче провадження" начальником МВДВС постановлено визнати дії старшого державного виконавця Комінтернівського ВДВС такими, що суперечать вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження", скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.06.2017 ВП № 53478216; зобов'язати старшого державного виконавця МВДВС вжити всі необхідні заходи, передбачені діючим законодавством України, направлені на фактичне виконання у повному обсязі виконавчого документа.

АК "Харківобленерго", вважаючи цю постанову незаконною, звернулася до суду із зазначеною вище скаргою.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", за змістом якої за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону (10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Водночас, зазначена норма крім вчинення державним виконавцем дій щодо перевірки факту виконання рішення боржником, передбачає також обов'язок виконавця під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій довести до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складається відповідний акт (частина 4 статті 63 вказаного Закону).

Разом із тим частиною 4 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено обов'язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю, зокрема, про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, вчинення державним виконавцем дій спрямованих на перевірку факту виконання рішення боржником не підтверджено жодним документом виконавчого провадження, відповідних доказів не містять і матеріали справи; висновки щодо виконання рішення, на яких ґрунтується як акт від 03.03.2017, так і постанова про закінчення виконавчого провадження, зроблено державним виконавцем виключно на підставі пояснень боржника - АК "Харківобленерго", без з'ясування дійсних обставин такого виконання, зокрема -позиції стягувача як сторони виконавчого провадження, що призвело до фактичного усунення останнього від участі у виконавчих діях.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про порушення державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій та винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження положень статей 19, 63 Закону України "Про виконавче провадження", що свідчить про недотримання при здійсненні виконавчого провадження таких засад як верховенство права, обов'язковості виконання рішень, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, закріплених у статті 2 цього Закону.

За змістом статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Ураховуючи те, що єдиною підставою для скасування постанови державного виконавця є винесення її з порушенням вимог чинного законодавства, а також передбачене наведеною нормою право начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, за наслідками здійснення відповідного контролю/перевірки своєю постановою скасувати такий процесуальний документ, суди попередніх інстанцій за встановлених обставин відповідності оскаржуваної постанови начальника МВДВС вимогам закону, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання цієї постанови недійсною.

У зв'язку з наведеним, при вирішенні цієї справи суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права, їх висновки про відсутність підстав для задоволення скарги є обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерної компанії "Харківобленерго" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.09.2017 у справі 922/470/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

Ю.Я. Чумак