РІШЕННЯ

25 квітня 2018 року Справа № 913/823/17

Провадження № 34/913/823/17

Господарський суд Луганської області у складі: судді Ворожцова А.Г.

за участю: секретаря судового засідання Богуславської Є.В.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом

Публічного акціонерного товариства "Український комунальний банк", м. Київ

до 1-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.О. "Мрія-Інвест", м. Сєвєродонецьк Луганської області

2-го відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Оріяна", м. Сєвєродонецьк Луганської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національний банк України, м. Київ

про стягнення 1 416 135 грн. 85 коп.

у присутності:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 17 від 02.04.2018,

від 1-го відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 3 від 03.01.2018,

від 2-го відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 1 від 27.12.2017,

від третьої особи - представник не прибув,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем, ПАТ "Український комунальний банк", заявлено вимогу про стягнення з відповідачів ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" та ТОВ "Оріяна" заборгованості, в солідарному поряду, за Кредитним договором № 513/10-Ю від 01.12.2010 у сумі 1416135,85 грн.

У судове засідання прибули повноважні представники сторін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Національний банк України, участь свого представника у засідання суду не забезпечила, надіславши на адресу суду додаткові письмові пояснення № 12-0007/15271 від 19.03.2018, в яких просить позов задовольнити повністю.

1-й відповідач, ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест", у письмових поясненнях, наданих суду 28.11.2017 та тих, що надані пізніше, зазначив, що не має можливості надати документацію первинного бухобліку щодо надання Банком кредитних коштів за спірним договором з причини їх відсутності, оскільки під час спроб захоплення офісних приміщень у 2014 році більшість документів, у т.ч. щодо видачі та погашення кредиту за спірним договором, були втрачені.

Разом з тим, в процесі відновлення втраченої документації було знайдено виписку від 30.04.2014, засвідчену Банком, по розрахунковому рахунку підприємства 1-го відповідача № 8, згідно з якою товариством було сплачено проценти за користування кредитом в розмірі 13823,29 грн. за квітень 2014 року, залишок коштів станом на 30.04.2014 складав 7711,51 грн.

Крім того, згідно з п. 4.4. спірного договору банк мав право самостійно стягувати з рахунку позичальника відсотки та суму кредиту при настанні строку платежу.

2-й відповідач, ТОВ "Оріяна", письмовим відзивом на позовну заяву № 03/11 просить у задоволенні позову відмовити з таких підстав.

Банк не надав належних доказів в обґрунтування позову.

2-й відповідач посилається на укладений 02 грудня 2010 року між ним та Банком іпотечний договір, яким 2-й відповідач забезпечив вимогу Банку, що випливає з умов кредитного договору, нерухомими майном: адміністративною будівлею, розташованою за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, кв. МЖК "Мрія", буд. 2, заставна вартість якої склала 1 680 000,00 грн. (згідно з додатковим договором від 14.01.2014 про внесення змін до іпотечного договору).

Посилаючись на ст. 1 Закону України "Про іпотеку", згідно з якою іпотекодержателем є кредитор за основним зобовязанням, 2-й відповідач стверджує, що не можна ототожнювати майнового поручителя з поручителем, як стороною договору поруки і, як наслідок, застосовувати до іпотечних правовідносин за участі майнових поручителів нормативні положення, що регулюють поруку.

Тобто, боржник за основним зобовязанням та майновий поручитель іпотекодавець, не є солідарними боржниками, а солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 ЦК України).

Матеріали справи містять письмові пояснення 3-ї особи, Національного банку України, від 14.12.2017 за № 0007/24035, згідно з якими НБУ уклав з позивачем у даній справі кредитний договір № 10-041/1 від 01.04.2014, в забезпечення зобовязань за яким позивач на підставі договору застави майнових прав № 10-041/2 від цієї ж дати передав у заставу НБУ майнові права за кредитним договором № 513/10-Ю від 01.12.2010, укладеним між позивачем та 1-м відповідачем за цією справою, ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест".

3-тя особа стверджує, що позивач виконав зобовязання з повернення коштів, однак позичальник, ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест", свої зобовязання перед позивачем не виконав, у звязку з чим станом на 01.10.2017 загальна сума заборгованості складає 1 416 135,85 грн., у т.ч. заборгованість за кредитом 799 940,55 грн., по процентам 616 195,30 грн.

Жодних доказів викладених у письмових поясненнях доводів Національний банк України не надав.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 14.09.2015 № 604 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "Український комунальний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийняте рішення № 169 від 14.09.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Укркомунбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

На виконання ухвали суду від 05.12.2017 Головне управління статистики у Луганській області надало до матеріалів справи копії фінансової звітності ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за період з 2010 по 2016 роки та 9 місяців 2017 року.

Крім того, на вимогу суду приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу ОСОБА_4 надано до матеріалів справи копію кредитного договору № 513/10-Ю від 01.12.2010, укладеним між позивачем та 1-м відповідачем у даній справі, ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест".

З пояснень позивача та відповідачів вбачається, що спірними є питання щодо:

- факту надання позивачем кредитних коштів 1-му відповідачу, ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест", за кредитним договором № 513/10-Ю від 01.12.2010,

- факту отримання 1-м відповідачем кредитних коштів за кредитним договором № 513/10-Ю від 01.12.2010,

- факт наявності заборгованості 1-го відповідача перед позивачем у заявленій сумі, враховуючи положення ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Оцінивши обставини справи, вислухавши доводи представників позивача та відповідачів, приймаючи до уваги позицію 3-ї особи без самостійних вимог, суд дійшов висновку про таке.

Спір за цією справою виник через порушення 1-м відповідачем грошових зобовязань за кредитним договором № 513/10-Ю від 01.12.2010.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 14.09.2015 № 604 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_5" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 14.09.2015 № 169 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРКОМУНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким зі змінами, внесеними Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.12.2015 № 285, розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано усі повноваження ліквідатора Банку визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, на строк з 14.09.2015 по 13.09.2017 включно. Рішенням Фонду гарантування від 28.08.2017 № 3789 строки здійснення ліквідації продовжено до 13.09.2018.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та/або ліквідації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 46 цього Закону, з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у звязку з ліквідацією банку.

У відповідності до статті 37 Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду.

Судом встановлено, що 01.12.2010 між позивачем та 1-м відповідачем, ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" (позичальник) було укладено кредитний договір №513/10-Ю (т. 1, а.с. 18-20), згідно з яким ОСОБА_5 надав позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії з лімітом у сумі 600 000,00 грн. на строк по 30.11.2012 з оплатою 23% річних.

Додатковою угодою від 30.11.2012 до договору дію кредитного договору продовжено на строк до 28.11.2014.

Укладеною сторонами 24.12.2013 додатковою угодою до кредитного договору продовжено дію ліміту кредитної лінії у розмірі 800 000,00 (вісімсот тисяч) грн. на строк по 28.11.2014.

Умовами вказаного кредитного договору (п. 2.2.) визначено, що забезпеченням своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом є іпотека адміністративного будинку, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, МЖК "Мрія" квартал, будинок 2, який належить майновому поручителю, 2-му відповідачу у цій справі, ТОВ компанія "Оріяна".

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та ТОВ компанія "Оріяна" (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір від 02.12.2010, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_4 НВО 645644 та зареєстрований в реєстрі за № 4675 (т.1, а.с. 21-25).

Відповідно до п. 1.1. та п. 1.2. іпотечний договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з умов кредитного договору № 513/10-Ю від 01.12.2010 (а також усіх додаткових угод до нього). Іпотекодержатель (ОСОБА_5) має право у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна:

· нерухоме майно: адміністративний будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, МЖК "Мрія" квартал, будинок 2, розташований на земельній ділянці розміром 0,1044 га, кадастровий № .05.034.0004, який в цілому складається з адміністративного будинку, матеріали стін, будівель та споруд цегла, позначеного на плані літерою А-2н,А, а1-а6,Пд., загальною площею 1064,7 кв.м.

Вказане майно є власністю 2-го відповідача на підставі свідоцтва про право власності на адміністративний будинок, виданого Сєвєродонецькою міською радою 22.11.2000, на підставі рішення виконкому від 21.11.2000 № 2174, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 3652468, про що зроблено запис в реєстровій книзі № 2, номер запису 216.

Заставна вартість цього майна визначена в сумі 1400 000 грн., згідно з актом сумісної оцінки майна від 01.12.2010 (п. 1.5. іпотечного договору).

Додатковим договором від 26.12.2012 про внесення змін до іпотечного договору сторонами встановлено, що заставна вартість предмету іпотеки визначається в сумі 1 602728 грн., згідно з актом сумісної оцінки майна від 26.12.2012.

Додатковим договором від 14.01.2014 про внесення змін до іпотечного договору сторонами, зокрема, встановлено, що заставна вартість предмету іпотеки визначається в сумі 1 680 000 грн.

Згідно з п. 2.1.2 іпотечного договору на підставах, передбачених законодавством України, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення.

Пунктом 3.1.4. іпотечного договору визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за договором або позичальником за кредитним договором, іпотекодержатель (ОСОБА_5) має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до передбаченого іпотечним договором порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмету іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних з реалізацією предмету іпотеки.

Пунктом 6.4. іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому витрати іпотекодержателя, повязані з предявленням вимоги за основним зобовязанням та зверненням стягнення на предмет іпотеки, також забезпечуються цією іпотекою, тобто ці витрати бере на себе іпотекодавець та вони підлягають відшкодуванню іпотекодержателю у повному обсязі.

Суд звертає увагу на те, що спір у даній справі виник через порушення 1-м відповідачем грошових зобовязань за кредитним договором № 513/10-Ю від 01.12.2010.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Суд погоджується з доводами 2-го відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, у якому посилаючись на ст. 1 Закону України "Про іпотеку", згідно з якою іпотекодержателем є кредитор за основним зобовязанням, 2-й відповідач стверджує, що не можна ототожнювати майнового поручителя з поручителем, як стороною договору поруки і, як наслідок, застосовувати до іпотечних правовідносин за участі майнових поручителів нормативні положення, що регулюють поруку.

Тобто, боржник за основним зобовязанням та майновий поручитель іпотекодавець, не є солідарними боржниками, а солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (ст. 541 ЦК України).

Таким чином, відносини між Банком та 1-м відповідачем як позичальником і 2-м відповідачем як іпотекодавцем, регулюються різними нормами права.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

З аналізу наведених норм не вбачається солідарний характер відповідальності 1-го та 2-го відповідачів у спірних відносинах щодо стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючі з квітня 2014 року 1-й відповідач припинив виконувати зобовязання за кредитним договором, чергові платежі по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом не надходили.

Станом на 01.10.2017 за розрахунком позивача загальна сума заборгованості 1-го відповідача за кредитом та несплаченим відсоткам за користування кредитом за складає 1416135,85 грн. При цьому заборгованість за кредитом складає 799940,55 грн., заборгованість по процентам 616195,30 грн.

Матеріали справи містять надані Головним управлінням статистики у Луганській області копії документів фінансової звітності ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за 2010-2016 роки та за 9 місяців 2017 року, які підтверджують наявність заборгованості ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" перед банком та суму існуючої заборгованості,.

Так, форма звітності "Баланс" - це фінансовій звіт, що характеризує фінансовий стан підприємства на конкретний момент часу.

У рядку "короткострокові кредити банків" має відображатися сума заборгованості підприємства перед банками за отриманими від банків позиками, яка є поточним зобов'язанням (кредитове сальдо за рахунками 601 "Короткострокові кредити банків у національній валюті", 602 "Короткострокові кредити банків в іноземній валюті", 603 "Відстрочені короткострокові кредити банків у національній валюті", 604 "Відстрочені короткострокові кредити банків в іноземній валюті").

Зокрема, у формі звітності "Баланс" за 2010-2013 у рядку "короткострокові кредити банків" код рядка "500" та у формі звітності "Баланс" за 2014-2017 у рядку "короткострокові кредити банків" код рядка "1600" відображені суми заборгованості за зобовязаннями ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" по банківському кредиту, у тому числі й у розмірі 799,99 тис. грн., що повністю співпадає з розміром заборгованості ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" перед Банком за кредитним договором від 01.12.2010 № 513/10-Ю.

Факт отримання кредиту 1-й відповідач підтверджував як у судових засіданнях (05.12.2018), у письмових поясненнях (Т.1, а.с. 175), так й шляхом надання суду документів, зокрема: додаткової угоди від 05.07.2011 до кредитного договору № 513/10-Ю від 01.12.2010 (Т. 1 а.с. 130); виписки по особовому рахунку за 30/04/2014 (Т. 1 а.с. 153), зміст якої містить відомості про списання процентів за користування кредитом за квітень 2014 відповідно до кредитного договору; листа Головного управління ДФС у Луганській області від 03.01.2018 № 5067, у якому міститься висновок щодо відображення ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" у фінансовому звіті відомостей.

Заслуговує на увагу суду також п. 2.1.1. Договору застави майнових прав № 10-041/2 від 01.04.2014, укладеного між Національним банком України та ПАТ "УКРКОМУНБАНК", відповідно до якого будь-яка інформація, надана Заставодавцем (ПАТ "УКРКОМУНБАНК") щодо майнових прав на час укладання Договору застави, є достовірною.

Зазначені вище документи, а також надані суду письмові пояснення Національного банку України (т. 1 а.с. 201-214) спростовують твердження 1-го відповідача щодо не підтвердження факту отримання останнім кредитних коштів від позивача.

Щодо документів, наданих 1-м відповідачем суду 21.03.2018.

До письмових пояснень 1-го відповідача додано шість документів, а саме:

1) довідка № 5-356/12/158/2017 від 18.12.2017 за підписом начальника відділення № 356/12 АБ "УКРГАЗБАНК" щодо відсутності перерахувань грошових коштів з поточного рахунку № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" на рахунок № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за період з 01 по 31 березня 2014 року;

2) довідка № 5-356/12/142/2017-1 від 04.12.2017 за підписом начальника відділення № 356/12 АБ "УКРГАЗБАНК" щодо перерахування грошових коштів на загальну суму 150 000 грн. з поточного рахунку № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" на рахунок № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за період з 01 по 30 квітня 2014 року;

3) довідка № 5-356/12/142/2017-2 від 04.12.2017 за підписом начальника відділення № 356/12 АБ "УКРГАЗБАНК" щодо перерахування грошових коштів на загальну суму 7400 грн. з поточного рахунку № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" на рахунок № 8 ТОВ "А.О. «Мрія-Інвест" за період з 01 по 31 травня 2014 року;

4) довідка № 5-356/12/142/2017-3 від 04.12.2017 за підписом начальника відділення № 356/12 АБ "УКРГАЗБАНК" щодо перерахування грошових коштів на загальну суму 14 000 грн. з поточного рахунку № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" на рахунок № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за період з 01 по 30 червня 2014 року;

5) довідка № 5-356/12/142/2017-4 від 04.12.2017 без підпису та печатки щодо відсутності перерахувань грошових коштів з поточного рахунку № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" на рахунок № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за період з 01 по 31 липня 2014 року;

6) довідка № 5-356/12/142/2017-5 від 04.12.2017 без підпису та печатки щодо відсутності перерахувань грошових коштів з поточного рахунку № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" на рахунок № 8 ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за період з 01 по 31 серпня 2014 року.

Під час судового засідання 21.03.2018, представник 1-го відповідача стверджував, що ці довідки підтверджують факт погашення заборгованості 1-го відповідача за кредитним договором.

Однак суд не погоджується з цими доводами, виходячи з такого.

Довідки за липень та серпень не містять будь-якого підпису та печатки та не відповідають вимогам Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затв. наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

Окрім цього, довідки за березень, липень та серпень містять запис щодо відсутності перерахувань грошових коштів, у свою чергу Довідки за квітень, травень та червень містять відомості щодо перерахування грошових коштів з поточного рахунку 1-го відповідача № 8 на інший рахунок 1-го відповідача - № 8.

Згідно з вимогами "Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України", затв. постановою Правління НБУ від 17.06.2004 № 280 (чинного на момент проведення операцій) рахунок 2600 є рахунком "кошти на вимогу субєктів господарювання", а рахунок 2650 є рахунком "кошти на вимогу небанківських фінансових установ".

При цьому, зарахування платежів по кредиту відбувається на рахунок 2062 "короткострокові кредити в поточну діяльність, що надані субєктам господарювання", зарахування платежів по відсотках по кредиту відбувається на рахунок 2068 "нараховані доходи за кредитами в поточну діяльність, що надані субєктам господарювання", а прострочених відсотків на рахунок 2067 "прострочена заборгованість за кредитами в поточну діяльність, що надані субєктам господарювання".

Це підтверджується випискою по особовому рахунку ТОВ "А.О. "Мрія-Інвест" за 30.04.2014 (а.с. 153), згідно з яким проценти за користування кредитом у сумі 13823,29 грн. перераховані на рахунок № 513.

Таким чином будь-яких відомостей щодо перерахування 1-м відповідачем у вказаний період, тобто упродовж квітня-червня 2014 року, грошових коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором довідки не містять.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з умовами кредитного договору (п. 6.4.) строк дії договору встановлюється з моменту видачі кредиту до моменту його повернення та сплати відсотків і всіх інших платежів, передбачених договором.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд вважає, що позивачем доведено належними доказами наявність боргу за кредитним договором та за нарахованими ним процентами за користування кредитом.

Разом з тим, відповідно до ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

1-й відповідач у відзиві на позовну заяву, який був одержаний судом 07.11.2017 (т.1, а.с. 83-86) заявив про застосування строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором відбувся у квітні 2014 року, а з розрахунку заборгованості нарахованих процентів, який надав позивач, вбачається, що вони нараховані за період з 1 квітня 2014 року.

Матеріали справи містять письмову вимогу Банку про погашення поточної заборгованості від 14.03.2017 № 79/17-л (т. 1, а.с. 26-27), направлену 1-му відповідачу, та лист відповідь 1-го відповідача на цю вимогу (т. 1, а.с. 28).

Позивач вважає, що надавши цю відповідь, визнав заборгованість за кредитним договором, а тому не може йтись про пропуск позовної давності.

Однак суд не погоджується з доводами позивача, оскільки у відповіді 1-го відповідача жодним чином не йдеться про визнання вимог Банку.

Навпаки, у відповіді на письмову вимогу Банку 1-й відповідач зазначив, що "за результатами ретельного вивчення листа та копій додатків до нього повідомляємо про неприйнятність предявлених в ньому вимог з огляду на їх безпідставність, відсутність належних та допустимих доказів щодо дійсності Вашої вимоги та її розміру…"

Крім того, у п. 2 листа-відповіді 1-й відповідач чітко висловив свою позицію щодо незгоди з предявленими вимогами.

За таких обставин суд вважає, що 1-й відповідач не визнав вимог Банку, а останній пропустив строк звернення з цим позовом до суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позовної давності.

Судові витрати у справі покладаються на позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

У судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено - 27.04.2018.

Суддя А.Г. Ворожцов