ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р. Справа № 922/3696/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників:

позивача - Єрьоменко А.В. (посвідчення адвоката №1525 від 12.03.2008 року, ордер серії ХВ №000023 від 21.02.2018 року);

відповідача - Кузнецова Р.В. (директор); Моїсеєнко К.О. (довіреність б/н від 27.12.2017 року, посвідчення адвоката №648 від 29.07.1996 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№266Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2017 року (суддя А.М. Буракова, повне рішення складено 18.12.2017 року) у справі №922/3696/17,

за позовом SC "AETOS-BORDEI" SRL, Республіка Молдова, м.Кишинів;

до Приватного підприємства "Магніт +", м. Харків;

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - SC "AETOS-BORDEI" SRL звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Приватного підприємства "Магніт+" в якому просить суд з урахуванням заяви (вх.№3696/17 від 02.11.2017) про уточнення позовних вимог стягнути з відповідача передоплату у розмірі 26250 доларів США, штраф у розмірі 525 доларів США, витрати на оплату адвокатських послуг у розмірі 600 доларів США, судові витрати у розмірі 410 доларів США 62 цента, що на день складання позовної заяви становить 11035,83 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.12.2017р. у справі №922/3696/17 (суддя А.М. Буракова) позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Магніт+" на користь SC "AETOS-BORDEI" SRL передоплату у розмірі 26250,00 доларів США, що еквівалентно 705558,08 грн. за офіційним курсом НБУ (26,878403) станом на 02.11.2017 р.; штраф у розмірі 525,00 доларів США, що еквівалентно 14111,16 грн. за офіційним курсом НБУ (26,878403) станом на 02.11.2017 р.; витрати на оплату адвокатських послуг у розмірі 600,00 доларів США, що еквівалентно 16127,04 грн. за офіційним курсом НБУ (26,878403) станом на 02.11.2017 р.; витрати зі сплати судового збору у розмірі 11035,83 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд розглянув справу без участі відповідача, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Зазначає, що судом не прийнято до уваги відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу вимоги про повернення попередньої оплати, доказів вручення такої вимоги відповідачу. Також вважає, що покладені на відповідача витрати на оплату адвокатських послуг є не співмірними заявленому позову.

Посилається на те, суд першої інстанції при прийнятті рішення фактично вийшов за межі позову, оскільки прохальна частина позову не містила розміру стягнутої суми в еквіваленті до гривни.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 року поновлено Приватному підприємству "Магніт+" процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 11 грудня 2017 року у справі №922/3696/17. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Зупинено дію рішення господарського суду Харківської області від 11 грудня 2017 року у справі № 922/3696/17.

Ухвалою суду від 12.03.2018 року справу призначено до розгляду на 26.03.2018 року.

13.03.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за участю представника ПП "Магніт+" Моїсеєнко Карини Олександрівни (вх.№2231).

14.03.2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2245), в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Ухвалою суду від 26.03.2018 року розгляд справи було відкладено на 16.04.2018 року.

10.04.2018 року від представника відповідача надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи по справи (вх.№2722), проведення якої просить доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, м. Харків. На вирішення експертизи просить поставити такі питання: Чи Кузнецовою Раксаною Віталіївною виконано підпис у додатковій угоді №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року у якості директора Приватного підприємства "Магніт+" або іншою невідомою особою. Витрати, пов'язані із проведенням експертизи просить покласти на відповідача.

Вказане клопотання обґрунтовує тим, що відповідач не був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи в суді першої інстанції та не мав змоги заявити дане клопотання.

16.04.2018 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 25.04.2018 року, викликано в судове засідання 25.04.2018 року директора Приватного підприємства "Магніт+" Кузнецову Раксану Віталіївну для надання пояснень з приводу її підпису та печатки ПП "Магніт+" на додатковій угоді №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року, укладеної між ПП "Магніт+", м. Харків та SC "AETOS-BORDEI" SRL, Республіка Молдова, м.Кишинів. Ухвалоно позивачу надати суду оригінал додаткової угоди №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року, укладеної між ПП "Магніт+", м. Харків та SC "AETOS-BORDEI" SRL, Республіка Молдова, м.Кишинів для огляду в судовому засіданні.

Представником позивача надано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів. (вх.№3158 від 25.04.2018 року).

На виконання вимог ухвали суду від 16.04.2018 року в судове засідання з'явилась директор ПП "Магніт+" Кузнецова Р.В.

Представник відповідача та директор підтримують свою апеляційну скаргу та просять її задовольнити. Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 червня 2017 року між SC "AETOS-BORDEI" SRL (покупець) та Приватним підприємством "МАГНІТ +" (продавець), було укладено контракт № 10 (надалі - контракт), відповідно до якого продавець зобов'язувався продати, а позивач оплатити товар в кількості, асортименті та по цінам вказаним в додатках, які є невід'ємною частиною цього контракту. Поставка товарів здійснюється партіями, кількість товару в партії визначається сторонами відповідно до додатків. Ціна на товар визначається в доларах США і погоджується сторонами в додатках.

Пунктом 10.3. контракту сторони визначили, що у разі, якщо сторони не змогли вирішити труднощі мирними засобами, всі спори та розбіжності будуть розглядатися в Арбітражному Суді при Торгово-Промисловій Палаті України м. Харкова у відповідності з регламентом цього суду.

Отже, виходячи зі змісту пункту 10.3. контракту, вбачається, що він містить назву арбітражного суду, якого не існує.

Згідно ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Згідно статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Статтею 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом.

В силу ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. II Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, по якій сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або які-небудь спори, що виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з яким-небудь конкретним договірним або іншим правовідношенням, об'єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін "письмова угода" включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або, що міститься в обміні листами, або телеграмами. Суд Договірної Держави, якщо до нього надходить позов з питання, щодо якого сторони уклали угоду, передбачене цією статтею, повинен, на прохання однієї з сторін, направити сторони в арбітраж, якщо не знайде, що згадана угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Згідно визначення, наведеного у ст. 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", "арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

У пункті 5 Роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" №04-5/608 від 31.05.2002 р. зазначено, що господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc). Ця домовленість повинна чітко визначати, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд, Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном. Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана (пункт 3 статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, Нью-Йорк, 1958). Названа норма узгоджується з вимогами ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", згідно з п. 1 якої суд, до якого подано позов з питання, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін просить про це не пізніше подання своєї першої заяви по суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Так, арбітражна угода не може бути виконана, якщо сторони неправильно виклали назву третейського суду або зазначили арбітражну установу, якої не існує.

Оскільки арбітражна угода (п. 10.3. контракту) є такою, що не може бути виконана, у зв'язку з тим, що зазначена в ній установа - Арбітражний суд при Торгово-Промислової Палаті України м. Харкова, не існує, даний спір підлягає розгляду у господарському суді Харківської області.

Відповідно до додатку № 1 від 29.06.2017 р. до контракту сторони узгодили: загальну кількість товару (кришка СКО 1-82) - 1500000 штук, вартість за одиницю товару - 0,0175 доларів США, та загальну суму товару - 26250,00 доларів США.

Порядок розрахунків між сторонами передбачений розділом 4 контракту. Так відповідно до пункту 4.1. розділу 4 контракту товар підлягає передоплаті у розмірі 100% вартості партії, що поставляється.

Так, відповідачем було надано позивачу для оплати рахунок-фактуру № 162 від 29.06.2017 року на суму 26250,00 доларів США.

В свою чергу позивачем на виконання взятих на себе зобов'язань за контрактом, було здійснено передоплату в розмірі 100% вартості партії відповідно до рахунку-фактури № 162 від 29.06.2017 року на суму 26250,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 19 від 30.06.2017 року. Грошові кошти у розмірі 26250,00 доларів США були зараховані на рахунок відповідача 03.07.2017 року.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання за контрактом у повному обсязі та належним чином.

Відповідно до п. 5.2. поставка товару здійснюється протягом 30 календарних днів з моменту оплати покупцем рахунку-фактури.

Пунктом 4.3. контракту встановлено, що датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок продавця.

Згідно п.3.1. контракту, товар повинен бути поставлений на умовах FСА (місце завантаження товару - Україна, м. Харків).

Враховуючи вищевказане, відповідач мав поставити товар позивачу не пізніше 03.08.2017 року.

В свою чергу, в порушення умов укладеного контракту, відповідачем поставка товару не була здійснена, що підтверджується матеріалами справи.

Пунктом 4.5. контракту встановлено обов'язок продавця у випадку не здійснення поставки в строк зазначений у п.4.4. повернути передоплату банківським переказом на валютний рахунок покупця у строк 30 робочих днів з моменту здійснення передоплати без вирахування банківської комісії.

Оскільки, грошові кошти надійшли на рахунок відповідача 03.07.2017 року, а поставка товару в строк до 03.08.2017 року не була здійснена, передоплата мала бути повернена відповідачем в строк до 11.08.2017 року.

Заборгованість відповідача підтверджується підписаним актом звірки взаємних розрахунків за період 01.06.2017 -25.08.2017 та листом відповідача №1/01.09.17 від 01.09.2017 р.

В матеріалах справи наявна додаткова угода № 1 до контракту №10 від 27.09.2017 року, відповідно до якої у зв'язку з неможливістю поставити товар продавець зобов'язується повернути отриману від покупця попередню оплату у розмірі - 26250,00 доларів США, в термін 15 календарних днів з моменту підписання угоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, в порушення термінів, зазначених у додатковій угоді, не здійснив повернення коштів у розмірі 26250,00 доларів США.

Крім того, додатковою угодою № 1 до контракту № 10 було передбачено сплату продавцем у разі не повернення грошових коштів у вказаний термін штрафу у розмірі 2% від суми передоплати, що становить 525,00 доларів США.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Проте, судова колегія не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як зазначається представником відповідача, директор ПП "Магніт+" Кузнецова Р.В. не ставила свій підпис та печатку на додатковій угоді №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року. У зв'язку з чим, відповідачем було заявлено клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи даного документу.

Задля з'ясування цього питання, судовою колегією було викликано в судове засідання директора ПП "Магніт+" Кузнецову Р.В. для дачі відповідних пояснень та зобов'язано позивача надати оригінал спірної додаткової угоди.

Представником позивача пояснено, що оригіналу додаткової угоди №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року не існує, а узгодження умов та укладання вказаної додаткової угоди відбулося шляхом електронного листування між сторонами. Вказане вбачається з наданих представником позивача письмових пояснень, направлених позивачем.

В даних поясненнях також зазначено, що ініціатором укладання додаткової угоди до контракту був саме відповідач. Проект додаткової угоди був направлений на електронну адресу відповідача представником позивача - адвокатом Єрьоменко А.В. Вказує, що 29.09.2017 року позивач отримав електронний лист з адреси відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, який містив вкладення - підписана директором Кузнецовою Р.В. додаткова угода №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року з відтиском печатки ПП "Магніт+". Зазначає, що в свою чергу підписав вказані документи та направив їх на поштову адресу відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1.

За відсутності оригіналу, представник відповідача наполягає на призначенні судової почеркознавчої експертизи по копії документа.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, Затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта (крім об'єктів почеркознавчих досліджень), його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

З огляду на відсутність оригіналу спірної додаткової угоди, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки наразі чинна редакція Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень містить заборону на проведення почеркознавчих експертиз за копіями

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши наявні у справі докази колегія суддів не приймає до уваги спірну додаткову угоду №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року, з огляду на те, що відповідачем заперечується її укладення та підписання.

Колегія суддів не приймає до уваги надані представником позивача докази електронного листування, оскільки електронний лист з адреси відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 не містить електронного цифрового підпису.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Ст. 6 Закону передбачає можливість використання електронного підпису, але не встановлено його обов'язковості.

Водночас у ст. 7 встановлено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Що за своїм змістом відносить електронний підпис до обов'язкових реквізитів електронного документа.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону, електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

З наданого представником позивача листа, який надійшов на його електронну адресу з електронної адреси відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 з додатковою угодою №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року вбачається, що вказаний лист не містить електронного цифрового підпису директора ПП "Магніт+" Кузнецової Р.В. Отже, з неможливо ідентифікувати підписувача та підтвердити цілісність вкладеного файлу.

Згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що в даному випадку відсутні правові прийняття додаткової угоди №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року в якості належного та допустимого доказу.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 525,00 доларів США, що еквівалентно 14111,16 грн. за офіційним курсом НБУ (26,878403) станом на 02.11.2017 р., передбаченого спірною додатковою угодою №1 від 27.09.2017 року до контракту №10 від 29.06.2017 року, є безпідставними, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача передоплати у розмірі 26250,00 доларів США, що еквівалентно 705558,08 грн. за офіційним курсом НБУ (26,878403) станом на 02.11.2017 р. судова колегія не приймає.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 4.5. контракту встановлено обов'язок продавця у випадку не здійснення поставки в строк зазначений у п.4.4. повернути передоплату банківським переказом на валютний рахунок покупця у строк 30 робочих днів з моменту здійснення передоплати без вирахування банківської комісії.

Факт укладання Контракту відповідачем не заперечується, так само як і факт отримання попередньої оплати та не поставлення товару.

За таких обставин, підставою позовних вимог щодо повернення попередньої оплати є саме пункт 4.5. Контракту, а доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо не співмірності стягнутих витрат за послуги адвоката заявленому позову, з огляду на таке.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України (в редакції на момент розгляду справи в суді першої інстанції), до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Разом з тим, вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Також, згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В якості доказів витрат на оплату адвокатських послуг позивач надав до матеріалів справи копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1535, видане на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 12.032008 року №29; копію Договору про надання правової допомоги №б/н від 21.09.2017 року; копію акту про надання правової допомоги до договору від 31.10.2017 року до Договору надання правової допомоги №б/н від 21.09.2017 року на суму 600,00 доларів США. Дана сума позивачем була сплачена адвокату, що підтверджується платіжним дорученням № 31 від 22.09.2017 р.

Відповідно до умов Договору про правової допомоги №б/н від 21.09.2017 року, укладеного між SC "AETOS-BORDEI" SRL (як клієнтом) та адвокатом Єрьоменко Андрієм Володимировичем, адвокат зобов'язався надати правову допомогу на підставі заявок клієнта.

Як підтверджується актом про надання правової допомоги до договору від 31.10.2017 року до Договору надання правової допомоги №б/н від 21.09.2017 року, адвокат надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо підготовлення та передачі до Господарського суду Харківської області позовної заяви про стягнення на користь замовника передоплати з ПП "Магніт+" та юридичного супроводження справи. Даним актом також підтверджується замовником, що правова допомога надана йому в повному обсязі та прийнята ним.

Вартість послуг адвоката за цим Актом складає 600,00 доларів США.

Замовник немає жодних претензій до якості наданих Виконавцем послуг. Виконавець не має жодних претензій до Замовника що до розрахунків за надані послуги.

Місцевий суд дійшов висновку, що в матеріалах справи наявні достатні докази на підтвердження того, що правова допомога надається адвокатом Єрьоменко А.В. саме у справі №922/3696/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок порушення саме відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, останній був змушений звернутися до адвоката для захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, позивачем надано всі необхідні документи, які підтверджують надання послуг адвокатом Єрьоменко А.В. по даній справі, а також те, що розмір відшкодування витрат за послуги адвоката (600,00 доларів США), є співрозмірним з переліком наданих адвокатом послуг, отже сума оплати вказаних послуг позивачем є співрозмірною з ціною позову, тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Натомість апеляційна скарга відповідача не містить жодного правового обґрунтування щодо неспівмірності адвокатських витрат з ціною позову.

Стосовно посилання відповідача на порушення норм процесуального права, а саме не повідомлення про дату та місце судового розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що юридичною адресою відповідача згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є: - 61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд.2.

Ухвалу суду від 29.11.2017 року, якою було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та відкладено розгляд справи на 11.12.2017 року було направлено на вищевказану адресу відповідача 30.11.2017 року рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 94 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку", Порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв'язку за місцем обслуговування.

Прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об'єкта поштового зв'язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

Відповідно до п. 99 рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.11.2013 № 958, Нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку):

1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2;

3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3;

4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було направлено ухвалу про відкладення розгляду справи від 29.11.2017 року з урахуванням строків поштового перебігу.

Натомість отримання представником відповідача вказаної ухвали суду лише 26.12.2017 року суд пов'язую лише з тією обставиною, що відповідач навмисно не з'явився до поштового відділення для отримання поштової кореспонденції раніше.

За змістом статті 64 Господарського процесуального кодексу України (редакції якої діяла на момент розгляду справи в суді першої інстанції), зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінченням строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи судом.

За таких обставин, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду про відкладення розгляду справи, Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), оскільки розгляд справи було відкладено саме з його ініціативи.

Безпідставними є доводи відповідача, що суд вийшов за межі позовних вимог, визначивши в резолютивній частині розмір стягнутої суми в еквіваленті до гривні.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Згідно Наказу Міністерства фінансів від 10.08.2000 року №193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

З положень статті 509 Цивільного кодексу (надалі - ЦК) України та статті 173 Господарського кодексу (надалі - ГК) України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду від 11 грудня 2017 року у справі №922/3696/17 в частині стягнення штрафу в розмірі 525,00 доларів США, що еквівалентно 14111,16 грн. за офіційним курсом НБУ з прийняття в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 129, 269, п.п.1, 2 ч.1 ст.275, 276, п.1 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Магніт +" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2017 року у справі №922/3696/17 скасувати в частині стягнення з Приватного підприємства "Магніт +" (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 2, ідентифікаційний код 35970117) на користь SC "AETOS-BORDEI" SRL (ідентифікаційний код: 458) Республіка Молдова, м. Кишинів, МД 2005, вул. Раби Цирильсон, 4 (Moldova, Republic Of CHISINAU STR RABBI TIRILSON 4), ревізити рахунку: IBAN: MD32PR21001840, ProCredit BANK, SWIFT: PRCBMD22, Correspondent account DE, Correspondent bank ProCredit BANK AG, Frankfurt am Main, Germany, SWIFT: PRCBDEFF) штрафу у розмірі 525,00 доларів США, що еквівалентно 14111,16 грн. за офіційним курсом НБУ (26,878403) станом на 02.11.2017 р.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з SC "AETOS-BORDEI" SRL (ідентифікаційний код: 458) Республіка Молдова, м. Кишинів, МД 2005, вул. Раби Цирильсон, 4 (Moldova, Republic Of CHISINAU STR RABBI TIRILSON 4), ревізити рахунку: IBAN: MD32PR21001840, ProCredit BANK, SWIFT: PRCBMD22, Correspondent account DE, Correspondent bank ProCredit BANK AG, Frankfurt am Main, Germany, SWIFT: PRCBDEFF) на користь Приватного підприємства "Магніт +" (61075, м. Харків, вул. Механізаторів, буд. 2, ідентифікаційний код 35970117) 317,37 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 02.05.2018 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.