КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2018 р. Справа№ 910/15590/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Маленко О.М. адвокат за ордером від 17.04.2018;

від відповідача: Лисенко В.О. адвокат за довіреністю від 11.12.2017;

від третьої особи 1: Богдан С.В. адвокат за довіреністю від 14.03.2018;

від третьої особи 2: Тютюнник С.В. адвокат за довіреністю від 24.01.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 (повне рішення складено 03.01.2018)

у справі №910/15590/17 (головуючий суддя Пінчук В.І.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору:

1) Публічне акціонерне товариство "Криворіжгаз"

2) Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз"

про спонукання до укладення договору

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - відповідач) про спонукання до укладення договору на постачання природного газу, у якому просило суд:

- спонукати відповідача до укладення з позивачем Договору №___-КП постачання природного газу 2016 року, що використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), в редакції позивача;

- зобов'язати відповідача надати позивачу підписану уповноваженою особою письмову форму Договору №____-КП постачання природного газу 2016 року, що використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), з додатками до договору: актами приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року включно;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 у справі №910/15590/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" 27.02.2018 (згідно відбитку календарного штемпелю на конверті) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач є ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, якого зобов'язано на законодавчому рівні здійснювати постачання природного газу для вироблення теплової енергії іншим категоріям споживачів, в тому числі підприємствам, організаціям та іншим споживачам.

Також скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

20.03.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду та згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 17.04.2018.

11.04.2018 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

12.04.2018 третя особа 1 подала письмові пояснення, у яких вказала, що укладення договору на постачання природного газу є обов'язковим.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скаргу, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні підтримав доводи представника позивача.

Представник третьої особи 2 у судовому засіданні підтримала доводи представника відповідача.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності з 15.12.2017), справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією цього Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третіх осіб, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

31.02.2016 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", як замовником, та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", як газотранспортним підприємством, був укладений договір №16/18-ТКЕ.

Згідно п. 1.1 договору №16/18-ТКЕ газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника, отриманого від ПАТ "НАК "Нафтогаз України", від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу в розмірі, у строки та порядку, які передбачені умовами договору.

20.09.2016 між відповідачем - публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (правонаступником якого є позивач - Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль") був укладений договір №4634/1617-ТЕ-5 на постачання природного газу, згідно умов якого відповідач зобов'язувався постачати позивачу у 2016-2017 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню на період з 01 жовтня 2016 року до 31 березня 2017 року.

Також 20.09.2016 позивач направив відповідачу лист за вих.№6462/18 з доданим проектом договору на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.

Листом від 06.10.2016 за вих.№26-6814/1.2-16 відповідач повернув позивачу проект договору на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам, посилаючись на те, станом на 29.09.2016 заборгованість позивача становить 580 929 533,59 грн. і питання підписання договору буде розглянуто після повного погашення заборгованості.

В подальшому, 31.10.2016, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (Споживач) 31.10.2016 р. був укладений договір № 4846/1617-БО-5 на постачання природного газу, згідно умов якого відповідач зобов'язувався постачати позивачу у 2016-2017 роках природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями на період з 01 жовтня 2016року до 31 березня 2017 року.

25.10.2016 позивач направив відповідачу лист за вих.№8990/16 з проханням надати проект договору на постачання природного газу для вироблення теплової енергії, яка споживається іншими суб'єктами господарювання.

21.11.2016 позивач направив відповідачу лист за вих.№11164/18 щодо укладення договору на постачання природного газу за категорією "інші споживачі".

30.11.2016, 14.12.2016 20.12.2016 позивач направив відповідачу листи щодо укладення договорів "останньої надії" на постачання природного газу.

Листом від 06.12.2016 за вих. № 26-8742/1.2-16 відповідач повідомив позивачу про те, що Компанія укладає договори постачання природного газу з виробниками теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, бюджетними установами і та організаціями, як постачальник зі спеціальними обов'язками. При цьому, Компанія не зобов'язана здійснювати постачання природного газу для інших, не зазначених в Положенні категорій, тим більше за наявності по цих категоріях споживачів заборгованості.

Згідно актів наданих послуг з розподілу природного газу, складених та підписаних між оператором ПАТ "Криворіжгаз" та споживачем ДП "Криворізька теплоцентраль" за період з жовтня 2016 по березень 2017 року підтверджується об'єми розподіленого природного газу, який було поставлено позивачу за всіма категоріями споживачів.

Відповідно до п. 1 розділу 6 гл. 6 Кодексу газорозподільних систем (затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 р.) споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов'язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений їх об'єкт.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою типового договору розподілу природного газу. (п. 3 гл. 3 розд. 6 кодексу ГРМ)

Згідно п. 4 гл. 3 розд. КГРМ договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, технологічною особливістю системи газопостачання є те, що позивач отримує природний газ у загальному потоці по трубопроводу, який надходить до об'єктів, обладнаних комерційними вузлами обліку.

ПАТ "Криворіжгаз" підписуючи акти наданих послуг з розподілу природного газу не проводить розмежування розподілу за категоріями споживачів теплової енергії.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом про спонукання відповідача до укладення договору на постачання природного газу, а також підписання актів приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року включно.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та позивачем на період з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. не був укладений договір на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами, при цьому відсутність договірних правовідносин може призвести до припинення газопостачання захищених споживачів та зростання соціальної напруги. Незважаючи на фактичний розподіл та транспортування природного газу відповідач ухиляється від оформлення договірних взаємовідносин щодо постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води для потреб підприємств, організацій та інших споживачів, а тому позивач також просив суд зобов'язати відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на момент звернення позивача до відповідача з проектом спірного договору, в останнього був відсутній законодавчо закріплений обов'язок з його укладення. Щодо вимог про зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу, то вони суперечать встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст.181 ГК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч.ч. 2,4 ст. 181 ГК України).

Статтями 6, 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Частинами 3, 6 ст. 179 ГК України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України "Про ринок природного газу".

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (третя особа 2) є оператором газотранспортної системи - суб'єктом господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Кодексом ГТС на ПАТ "Укртрансгаз" як Оператора ГТС покладено обов'язок здійснення фізичного балансування, чим є заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ "Укртрансгаз" визначає обсяг природного газу, який подається замовниками послуг транспортування на точках входу до газотранспортної системи та відбирається такими замовниками через точку виходу з газотранспортної системи з метою унеможливлення відбору замовниками з газотранспортної системи обсягів природного газу, які таким замовникам не належать та які не подавались ними до транспортування.

Таким чином, останній контролює, щоб кожен замовник послуг транспортування міг відбирати з газотранспортної системи обсяги природного газу в межах обсягів, які ним були подані до газотранспортної системи.

У випадку якщо замовник послуг транспортування відбирає з газотранспортної системи обсяги природного газу в обсягах більших ніж ним були подані до системи, ПАТ "Укртрансгаз" для забезпечення фізичного балансування здійснює комерційне балансування, яким є діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС).

Отже, для виявлення ПАТ "Укртрансгаз" у газотранспортній системі небалансів обсягів природного газу ПАТ "Укртрансгаз" здійснює алокацію - віднесення Оператором ГТС обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ПАТ "Укртрансгаз" здійснило алокацію обсягів природного газу, в тому числі відібраних позивачем у період 2016-2017 року.

Вказана алокація була здійснена на підставі даних номінацій та даних звітів (алокацій) ПАТ "Криворіжгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за жовтень-грудень 2016 року та січень-березень 2017 року.

За результатами алокації по вказаних періодах ПАТ "Укртансгаз" як оператором ГТС були встановлені дані щодо негативних місячних небалансів по постачальниках позивача та факти несанкціонованого відбору позивачем обсягів природного газу з газорозподільної системи ПАТ "Криворіжгаз", що відображені у довідках позивача.

Діяльність відповідача, як постачальника природного газу із спеціальними обов'язками для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, а також бюджетними установами та організаціями до 01.04.2017 р. була визначена постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.15 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)".

Відповідно до пункту 8 розділу II Правил поставки природного газу постачальники із спеціальними обов'язками, на яких в установленому порядку покладений обов'язок постачати природний газ певній категорії споживачів, у тому числі в певних обсягах, не мають права відмовити таким споживачам, об'єкти яких знаходяться на закріпленій території цих постачальників, в укладанні договору постачання природного газу (з урахуванням певних обсягів та цін, якщо вони будуть встановлені для постачальника) за умови дотримання цими споживачами вимог цих правил та чинного законодавства України.

Для всіх інших категорій споживачів, що не підпадали під дію постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.15 № 758, нормами Закону України "Про ринок природного газу" запроваджені ринкові механізми співпраці з постачальниками природного газу.

Отже, за такими категоріями споживачів відповідач зобов'язаний будувати свої правовідносини виключно на ринкових умовах і за принципами вільної торгівлі природним газом та рівності суб'єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені; вільного вибору споживачем постачальника природного газу; недопущення та усунення обмежень конкуренції, спричинених діями суб'єктів ринку природного газу, у тому числі суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання державної форми власності тощо (стаття 3 розділу II Закону України "Про ринок природного газу").

З системного аналізу зазначених положень чинного законодавства вбачається, що зобов'язання з укладення договорів на ПАТ "НАК "Нафтогаз України" покладено в тому випадку, коли виробництво теплової енергії здійснюється для споживання населенням, релігійними організаціями та бюджетними установами та організаціями.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, наведений у запропонованій позивачем редакції договору суб'єктний склад споживачів - підприємства, організації та інші суб'єкти господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями, не підпадає під визначений постановою перелік споживачів, з якими відповідач зобов'язаний укладати договори.

Отже, на момент звернення до відповідача з проектами цього договору в останнього був відсутній законодавчо закріплений обов'язок з його укладення.

Частиною 1 ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

В період з 01.10.2016 р. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у разі звернення підприємств щодо забезпечення природним газом виробництва теплової енергії для категорій, що не підпадали під дію положення, укладала договори за умови виконання таким підприємством норм чинного законодавства, зокрема відсутності простроченої заборгованості за природний газ (абзац 6 пункту 1 розділу II Правил).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Криворіжська теплоцентраль" станом на 01.10.2016 р. мала заборгованість перед відповідачем у розмірі ,18, яка станом на 31.12.2016 р. збільшилась до ,61 грн.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не мав укладеного договору та підтверджених номінацій, ПАТ "Криворіжська теплоцентраль" здійснювала несанкціонований відбір природного газу з газотранспортної системи.

Несанкціоновано відібрані обсяги природного газу не були власністю відповідача, а тому у Національної акціонерної компанії не було правових підстав для документального оформлення обсягів газу, використаних позивачем за вказаною категорією у період з 2016 року по січень-березень 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 вказаного Кодексу передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Зазначеними нормами не передбачено такого способу захисту прав, як підписання акта приймання-передачі товару за договором поставки.

При цьому, захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Отже, місцевим господарським судом зроблено вірний висновок про те, що заявлена позивачем вимога про зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 року не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Зобов'язання відповідача підписати акти приймання-передачі природного газу за жовтень 2016 року суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав і є втручанням у господарську діяльність суб'єкта господарювання, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.

Також місцевий господарський суд вірно встановив, що позивач всупереч вимогам "Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.15 №758 просить суд зобов'язати відповідача укласти договір на постачання природного газу 2016 року іншим категоріям споживачів, які не є бюджетними установами або організаціями, релігійними організаціями або населенням.

Крім цього, позивач не позбавлений права укласти договір з відповідачем на ринкових умовах і за принципами вільної торгівлі, але у випадку, якщо позивач не має простроченої заборгованості за природний газ.

Таким чином, відповідно до ч.8 ст. 181 ГК України, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов спірний договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся), а позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" зазначено, що в рішенні національного суду є можливим посилання на рішення українських судів, у яких останні схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, котрими врегульовані подібні відносини, або в яких був загальний підхід у таких справах (п.56), та, що відповідне тлумачення або загальних підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття рішення в подібних відносинах.

Колегією суддів, з огляду на зазначену практику Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи враховані правові позиції Вищого господарського суду України за результатами касаційного перегляду судових рішень зі спорів щодо укладення договорів, зокрема постанова від 09.02.2016 у справі №915/2176/14, та правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2018 у справі №911/2354/17, у якій суди зазначили про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з тим, що визнання укладеним спірного договору, обов'язковість укладення якого не передбачена законом, суперечить загальним засадам цивільного законодавства про свободу договору та не ґрунтується на вимогах законодавства. Щодо посилань позивача на постанову Вищого господарського суду України від 20.04.2017 у справі №910/13041/16, то вказаний спір стосувався укладення договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям, при цьому позивач у вказаній справі не мав заборгованості за спожитий природний газ.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 у справі № 910/15590/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 у справі № 910/15590/17 - без змін.

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15590/17.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.04.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк