ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2018 р. Справа № 917/965/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача - Аврамов В.П., свідоцтво № 00279 від 15.07.2015, ордер, (повноваження перевірив та підтвердив судовий розпорядник Київського районного суду м. Одеси Кушнір С.А.);

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду (в режимі відеоконференції зі знаходженням представника позивача в приміщенні Київського районного суду м. Одеси) апеляційну скаргу позивача - ФОП Мілютіної Н.О. (вх. № 516П/3) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 06 березня 2018 року по справі № 917/965/17 про зупинення провадження у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Мілютіної Наталії Олександрівни, м. Київ;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбудмаш", м. Полтава;

про стягнення 131053,50 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року позивач, ФОП Мілютіна Н.О., звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Завод Укрбудмаш", відповідача, про стягнення 131053,50 грн по договору поставки обладнання № 11/07-14/1, в тому числі: 55921,82 грн основного боргу; 48932,06 грн пені; 3603,51 грн 3% річних; 22596,11 інфляційних витрат.

Під час розгляду справи Господарським судом Полтавської області ухвалою від 27.07.2017 за клопотанням відповідача - ТОВ "Завод Укрбудмаш" (вх. № 9348 від 27.07.2017) зупинено провадження у справі № 917/965/17 до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/11905/17.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів").

Ухвалою Господарсько суду Полтавської області від 14.02.2018 поновлено провадження у справі № 917/965/17, визначено, що справа буде розглядатись за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.03.2018.

Відповідач - ТОВ "Завод Укрбудмаш" 27.02.2018 за вх. № 2182 подав клопотання про зупинення провадження у справі № 917/965/17 до вирішення пов'язаної з нею справи № 917/2/18.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі № 917/965/17 (суддя Паламарчук В.В.) зупинено провадження у справі № 917/965/17 до вирішення пов'язаної з нею справи № 917/2/18.

Копію зазначеної ухвали 12.03.2018 направлено на адреси позивача та відповідача, що підтверджується відповідним штампом місцевого господарського суду на зворотному боці останнього аркушу ухвали та повідомленням про вручення ТОВ "Завод Укрбудмаш" поштового відправлення № 173 (а.с. 120).

Представник позивача 13.03.2018, тобто в межах передбаченого законом строку на подання апеляційної скарги на ухвалу суду, засобами поштового зв'язку направив до Харківського апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 у справі № 917/965/17, справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуваною ухвалою Господарський суд Полтавської області вдруге зупиняє провадження по справі № 917/965/17: вперше - до розгляду справи № 910/11905/17 про визнання недійсним договору № 1 про відступлення права вимоги від 24.06.2015. Предметом розгляду справи № 917/2/18, на яку посилається Відповідач, є визнання недійсним Договору поставки № 11/07-14/1 від 11.07.2014. При цьому, ТОВ «Завод Укрбудмаш» в рамках розгляду справи № 917/965/17 не позбавлене можливості доводити свою позицію щодо недійсності оскарженого договору поставки № 11/07-14/1, зокрема шляхом подання зустрічного позову в порядку ст. 180 ГПК України, тому об'єктивних підстав для зупинення провадження у справі не має.

Також позивач звертає увагу на те, що виключно з метою затягування розгляду справи № 917/965/17 ТОВ «Завод Укрбудмаш» ініціювало «штучний» судовий процес про визнання недійсним Договору поставки № 11/07-14/1 від 11.07.2014, хоча згідно з протоколом погашення зустрічних однорідних вимог від 25.03.2015 (копія в матеріалах справи) ТОВ «Завод Укрбудмаш» повністю визнало заборгованість. До того ж, як вказує позивач, можливе визнання недійсним Договору поставки № 11/07-14/1 від 11.07.2014 (у разі настання такої обставини) є підставою для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду на 24.04.2018 о 10:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 24.04.2018 підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання 24.04.2018 не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням № 731 про вручення відповідачу копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

17.04.2018 позивач подав до апеляційного господарського суду клопотання про вжиття заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (вх. № 2911), в якому просив визнати дії ТОВ «Завод Укрбудмаш» зловживанням процесуальними правами та постановити ухвалу про стягнення з ТОВ «Завод Укрбудмаш» в доход державного бюджету штрафу у сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, 18.04.2018 позивач подав клопотання про постановлення окремої ухвали (вх. № 2956), в якому просить суд постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення суддею Паламарчук В.В. норм права і помилки, допущені при розгляді справи № 917/965/17.

Колегія суддів зазначає, що вказані клопотання потребують повного та всебічного з'ясування обставин, які мають значення для вирішення апеляційної скарги, а тому результати вирішення цього клопотання та відповідні доводи апеляційного господарського суду будуть викладені у мотивувальній частині даної постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представника позивача, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі відповідач посилається на те, що в провадженні Господарського суду м. Києва знаходиться справа № 917/2/18 за позовом ТОВ "Завод Укрбудмаш" до ПП "Промінвестенерго" та ТОВ "Профітекс-Проджект", при цьому предметом позову по справі № 917/2/18 є визнання недійсним укладеного між ТОВ "Завод Укрбудмаш" та ТОВ "Профітекс-Проджект" договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014. Предметом позову у справі 917/965/17 є стягнення заборгованості за вказаними договором поставки на підставі укладеного між ТОВ "Профітекс-Проджект" та ФОП Мілютіною Н.О. договору № 1 відступлення права вимоги.

Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості по договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014, то результати розгляду справи № 917/2/18 можуть вплинути на права та обов'язки сторін у справі № 917/965/17, у зв'язку з чим клопотання відповідача підлягає задоволенню, а розгляд справи - зупиненню.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком господарського суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зі змісту вказаної норми випливає, що підставою для зупинення розгляду справи є об'єктивна неможливість розгляду однієї справи до вирішення іншої пов'язаною з даною справи.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у справі № 917/965/17, предметом позову у вказаній справі є стягнення заборгованості за договором поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014, укладеним між ТОВ "Завод Укрбудмаш" (покупцем) та ТОВ "Профітекс-Проджект" (постачальником) на підставі договору №1 відступлення права вимоги від 24.06.2015, за умовами якого ТОВ "Профітекс-Проджект" відступив ФОП Мілютіній Н.О. своє право вимоги постачальника за договором поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014 до покупця - ТОВ "Завод Укрбудмаш".

Разом з цим, як свідчать матеріали справи, зокрема, надана відповідачем до клопотання про зупинення провадження у справі ухвала господарського суду м. Києва від 12.02.2018 про відкриття провадження у справі № 917/2/18, предметом спору у вказаній справі є визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014.

Позовні вимоги у даній справи обґрунтовані тим, що, передбачивши у розділі 4 договору порядок проведення розрахунків тільки в євро, сторони не виразили ціну договору у грошовій одиниці України - гривні, чим порушили вимоги статті 524 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 189 та частини 2 статті 198 Господарського кодексу України.

Отже договір поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014, заборгованість за яким позивач просить стягнути з відповідача в рамках справи № 917/965/17, на даний час є оспорюваним, а значить до вирішення питання в судовому порядку щодо його дійсності або недійсності, розгляд справи № 917/965/17 є неможливим, тобто справа № 917/965/17 та справа № 917/2/18 є пов'язаними між собою .

При цьому слід зазначити, що відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Також у частині 3 вказаної статті зазначено, що, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суд при ухваленні рішення може вийти за межі позовних вимог лише визнавши недійсним повністю або частково пов'язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, за наявності таких умов:

1) наявності заяви позивача, поданої до закінчення підготовчого провадження;

2) доведення позивачем того, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в рамках справи № 917/965/17 у підготовчому провадженні не подавалося заяви про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014 і подання такої заяви суперечило б правовій позиції позивача, викладеній у позовній заяві, оскільки однією із підстав позову є обставина існування у відповідача заборгованості за вказаним договором.

Окрім цього, відповідно до пунктів 1 та 3 частини 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України в підготовчому засіданні відбувається остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, а також визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Отже після проведення підготовчого засідання суд не в праві змінювати зміст предмету позову, а також обставини, які підлягають встановленню, та обсяг доказів, що підлягають зібранню.

Як вже зазначалось, предметом спору у справі № 917/965/17 є стягнення заборгованості за договором поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014.

Отже за відсутності поданої в підготовчому засіданні заяви позивача про визнання недійсним зазначеного договору та з урахуванням встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції дійсності правочину обставина дійсності чи недійсності вказаного договору не може включатися судом до предмету доказування у справі 917/965/17 .

Крім того, як вбачається зі змісту ухвали господарського суду Полтавської області від 03.01.2018 у справі № 917/2/18, в позовній заяві у справі № 917/2/18 другим відповідачем визначено Приватне підприємство "Промінвестенерго", з яким ТОВ «Завод Укрбудмаш» був укладений договір поруки від 14.04.2015 року.

При цьому, як встановлено частиною 11 статті 30 ГПК України, у випадку об'єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов'язання, спір розглядається господарським судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов'язання.

Слід зазначити, що стороною за основним зобов'язанням - договором поставки обладнання № 11/02-14/1 від 11.07.2014 року, в забезпечення виконання якого був укладений договір поруки від 14.04.2015 року, є ТОВ "Профітекс-Проджект", місцезнаходженням якого є м. Київ.

Отже, враховуючи правила виключної підсудності, встановлені частиною 11 статті 30 ГПК України, спір про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014 у правовідносинах, що склалися між сторонами вказаного договору поставки та договору поруки від 14.04.2015, мають розглядатися господарським судом м. Києва.

Вказана обставина також унеможливлює розгляд спору про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014.

Таким чином, господарський суд першої інстанції при розгляді справи № 917/965/17 був позбавлений об'єктивної можливості самостійно встановити обставини дійсності або недійсності договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для зупинення провадження у справі.

Як вже зазначалося, 17.04.2018 позивач подав до апеляційного господарського суду клопотання про вжиття заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (вх. № 2911), в якому просив визнати дії ТОВ «Завод Укрбудмаш» зловживанням процесуальними правами та постановити ухвалу про стягнення з ТОВ «Завод Укрбудмаш» в доход державного бюджету штрафу у сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування вказаного клопотання посилається на те, що після ухвалення Господарським судом м. Києва рішення про відмову ТОВ «Завод Укрбудмаш» у позові про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, останній, з метою затягування справи № 917/965/17, звернувся з новим позовом про оскарження договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014 у справі № 917/2/18 та клопотанням про зупинення провадження у справі № 917/965/17 до вирішення справи № 917/2/18.

При цьому, як вказує позивач, відповідач не скористався наданим йому статтею 180 ГПК України правом подання зустрічного позову.

Вказані дії відповідача, за висновком позивача, свідчать про ініціювання ТОВ «Завод Укрбудмаш» штучного судового процесу про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014, спрямованого виключно на безпідставне затягування розгляду справи № 917/965/17. До того ж, як вказує позивач, ТОВ «Завод Укрбудмаш», знаючи про відступлення права вимоги за вказаним договором поставки на користь ФОП Мілютіної Н.О. відповідно до договору про відступлення права вимоги від 24.06.2015, свідомо не повідомило суд про осіб, які мають бути залучені до участі у вказаних справах.

Такі ж самі доводи позивача містяться в апеляційній скарзі, а тому оцінка цим доводам буде надана судом разом з доводами даного клопотання позивача.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, зважаючи на таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 135 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Отже одним з різновидів зловживання процесуальними правами, яке є підставою для накладення штрафу в порядку статті 135 Господарського процесуального кодексу України, є подання штучного позову з метою затягування судового процесу.

При цьому, з аналізу частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України випливає, що необхідною ознакою штучного позову є або його завідома безпідставність, або відсутність предмету спору за вимогами такого позову.

Позивач у своєму клопотанні вказує на штучний характер поданого ТОВ «Завод Укрбудмаш» позову про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014.

В той же час позивач не навів обґрунтованих доводів щодо завідомої, тобто очевидної безпідставності вказаного позову або того, що за вимогами цього позову відсутній предмет спору.

Поряд з цим, матеріали справи свідчать про те, позовна вимога у справі № 917/2/18 відповідає підставам та предмету спору.

Так, зазначений позов обґрунтований тим, що, передбачивши у розділі 4 договору порядок проведення розрахунків тільки в євро, сторони не виразили ціну договору у грошовій одиниці України - гривні, чим порушили вимоги статті 524 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 189 та частини 2 статті 198 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим ТОВ «Завод Укрбудмаш» просить визнати такий договір недійсним.

Посилання позивача у клопотанні та в апеляційній скарзі на те, що згідно з протоколом погашення зустрічних однорідних вимог від 25.03.2015 ТОВ «Завод Укрбудмаш» повністю визнало заборгованість не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки підписання такого протоколу свідчить лише про залік однорідних вимог, проте не свідчить про дійсність або недійсність договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014, у зв'язку з чим це не свідчить про відсутність предмету спору у справі № 917/2/18.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частин 1 та 3 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці (справи Delcourt v. Belgium , Bellet v. France та інші) наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь- яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм, кожній особі гарантовано право на судовий захист його права або охоронюваного законом інтересу, у реалізації якого особі не може бути створено перешкод або перепон,

Отже, подана ТОВ «Завод Укрбудмаш» позовна заява у справі № 917/2/18 не містить ознаки штучної, а є реалізацією вказаною особою невід'ємного права на судовий захист свого права.

Посилання ж позивача на те, що відповідач мав можливість подати зустрічний позов про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014 в порядку статті 180 Господарського процесуального кодексу України не може вважатися обґрунтованим, зважаючи на таке.

Відповідно до частини 1 статті 180 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк подання відзиву.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, "правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством" .

Таким чином, подання зустрічного позову є виключно правом, а не обов'язком сторони, а тому вказану процесуальну дію вона здійснює лише на власний розсуд і не може бути примушена до її вчинення.

Що стосується посилання позивача про неповідомлення ТОВ «Завод Укрбудмаш» суду у справі № 917/2/18 про осіб, які мають бути залучені до участі у вказаних цій справі, то слід зазначити, що статтею 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено принцип дизпозитивності господарського процесу та у частині 2 цієї статті зазначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Окрім цього, ФОП Мілютіна Н.О. не була стороною договору поставки обладнання №11/07-14/1 від 11.07.2014 на час його укладення, а лише згодом набула права вимоги постачальника до покупця за цим договором відповідно до договору відступлення права вимоги від 24.06.2015, а тому вона не може вважатися суб'єктом волевиявлення за цим договором та не могла впливати на дійсність цього договору на час його укладення.

На підставі наведеного клопотання позивача від 17.04.2018 за вх. № 2911 про вжиття заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами не підлягає задоволенню.

Також , 18.04.2018 позивач подав клопотання про постановлення окремої ухвали (вх. № 2956), в якому просить суд постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення суддею Паламарчук В.В. норм права і помилки, допущені при розгляді справи № 917/965/17.

Вказане клопотання позивач обґрунтовує тим, що після ухвалення Господарським судом м. Києва рішення про відмову ТОВ «Завод Укрбудмаш» у позові про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 24.06.2015 вказана юридична особа двічі звернулася до Господарського суду Полтавської області з новим позовом до ПП «Промінвестенерго» та ТОВ «Профітекс-проджект» про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014 у справі № 917/1995/17 та у справі № 917/2/18. До того ж, ТОВ «Завод Укрбудмаш», знаючи про відступлення права вимоги за вказаним договором поставки, свідомо не повідомило суду про осіб, які мають бути залучені до участі в указаних справах.

Разом з цим, як вказує позивач, ухвалами Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 у справі № 917/1995/17 та від 03.01.2018 у справі № 917/2/18, які набрали чинності, встановлено намір ТОВ «Завод Укрбудмаш» штучно змінити територіальну підсудність справи і це розцінене судом як недобросовісне користування позивачем процесуальними правами. Тобто ТОВ «Завод Укрбудмаш» ініціювало штучний судовий процес про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014 з метою затягування справи № 917/965/17 шляхом подання клопотання про зупинення провадження у цій справі до вирішення справи № 917/2/18.

Таким чином, як вважає позивач, суддя місцевого господарського суду Паламарчук В.В., зупиняючи повторно провадження у справі № 917/965/17 до вирішення справи № 917/2/18, не звернув уваги на встановлені ухвалою Господарського суду Полтавської області та від 03.01.2018 у справі № 917/2/18 обставини зловживання ТОВ «Завод Укрбудмаш» процесуальними правами шляхом ініціювання цією юридичною особою штучного судового процесу та обставини умисного незалучення до участі у справі № 917/2/18 ФОП Мілютіної Н.О., тоді як матеріали щодо процесуального правонаступництва ФОП Мілютіної наявні в матеріалах справи .

Окрім цього позивач вказує на те, що господарським судом Полтавської області тричі ухвалами від 07.07.2017, 23.07.2017 та 23.02.2018 було відмовлено у задоволенні клопотань позивача про забезпечення його участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, тоді як згідно з інформацією, розміщеною на веб-сайті господарського суду Полтавської області https://pl.arbitr.gov.ua у вказаному суді облаштовано додаткову залу судових засідань для з можливості проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Вказані дії судді Господарського суду Полтавської області Паламарчук В.В., за висновком позивача, є незаконною відмовою у доступі до правосуддя.

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку, що воно також не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Відповідно до частин 1, 10 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Як вже зазначалося, позивач у клопотанні про постановлення окремої ухвали, серед іншого, посилається на те, що ухвалами Господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 у справі № 917/1995/17 та від 03.01.2018 у справі № 917/2/18, які набрали чинності, встановлено намір ТОВ «Завод Укрбудмаш» штучно змінити територіальну підсудність справи і це розцінене судом як недобросовісне користування позивачем процесуальними правами, тоді як суддя господарського суду Паламарчук В.В. не звернув уваги на такі обставини.

В той же час, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи зі змісту вказаної норми, преюдиціальними, тобто такими, що не потребують доказування при розгляді іншої справи, можуть бути лише обставини, встановлені у іншій справі між тими ж особами, а не юридична оцінка конкретних обставин судом.

При цьому розцінювання судом дій ТОВ «Завод Укрбудмаш» як недобросовісне користування процесуальними правами є саме оцінкою конкретних обставин судом, а тому посилання позивача на вказані судові акти є безпідставним.

Що стосується твердження позивача про ініціювання ТОВ «Завод Укрбудмаш», неподання зустрічного позову в рамках справи № 917/965/17 про визнання недійсним договору поставки обладнання № 11/07-14/1 від 11.07.2014, умисного незалучення до участі у справі № 917/2/18 ФОП Мілютіної Н.О., то колегія суддів вважає такі твердження необгрунтованими з підстав, наведених вище при розгляді клопотання позивача про вжиття заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами (вх. № 2911).

Щодо посилання позивача на необґрунтовану відмову суду першої інстанції ухвалами від 07.07.2017, 21.07.2017 та 23.02.2018 у задоволенні клопотань про забезпечення його участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, то колегія суддів також не може погодитися із такими посиланнями, зважаючи на таке.

У підпункті 9 пункту 1 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, при розгляді питання щодо обґрунтованості процесуальний дій суду першої інстанції вказаних в його ухвалах від 07.07.2017, 21.07.2017, які приймалися до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу від 15.12.2017, колегія суддів застосовує правила саме цієї редакції вказаного Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 197 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 та є чинною на даний час, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов'язковою.

Зі змісту вказаної норми випливає, що учасники справи мають право на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте таке право може бути реалізоване за наявності у суді відповідної технічної можливості та за відсутності встановленої судом обов'язкової явки учасника в судове засідання.

Як вбачається зі змісту ухвал суду першої інстанції від 07.07.2017, 21.07.2017 та 23.02.2018, судом було відмовлено у задоволенні клопотань позивача про забезпечення його участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції саме через відсутність технічної можливості її проведення у відповідну дату та час згідно з даними веб-сайту ДП «Інформаційні судові системи» щодо бронювання системи відеоконференції в господарському суді Полтавської області.

При цьому позивач не спростував обставини такої неможливості забезпечення його участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Отже відмова у задоволенні вказаних клопотань була зумовлена об'єктивними причинами - технічною неможливістю проведення відеоконференції, що позивачем спростовано не було, а отже дії судді господарського суду першої інстанції Паламарчук В.В. при відхиленні цих клопотань повністю відповідали вимогам частини 1 статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином позивачем не доведено порушень з боку судді господарського суду першої інстанції Паламарчук В.В. при розгляді справи № 917/965/17, у зв'язку з чим підстави для постановлення окремої ухвали відсутні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, повністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування цієї ухвали відсутні.

Судові витрати в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 270, 271, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06 березня 2018 року по справі № 917/965/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 02.05.2018.

Постанова може бути оскаржена в порядку ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.