ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 рокуСправа № 912/1262/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі колегії суддів: Тимошевської В.В. - головуючого, Вавренюк Л.С. та Макаренко Т.В., при секретарі судового засідання Солдатовій К.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/1262/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с. Стара Білецьківка, Кременчуцький район, Полтавська область

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій, смт. Власівка, м. Світловодськ, Кіровоградська область

про стягнення 2 178 083,65 грн

Представники:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Краснощоков Є.В., довіреність № б/н від 22.05.17.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій (далі - ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром", відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості за поставлений металопрокат в сумі 726945,56 грн, пені в сумі 830189,57 грн, 3% річних в сумі 76657,90 грн, інфляційних збитків в сумі 636895,62 грн, а всього 2270688,65 грн, з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору в сумі 34060,34 грн та витрат зі сплати послуг адвоката в сумі 50000,00 грн.

Обґрунтовуючи поданий позов, позивач повідомив про укладення між сторонами договору № 0423-1 від 23.04.2012 про поставку продукції - металопрокату в асортименті, на виконання якого відповідачеві поставлено відповідну продукцію, за яку відповідач повністю не розрахувався.

Ухвалою господарського суду від 10.05.2017 поданий позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 912/1262/17.

Заявою від 29.06.2017 позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача: заборгованість за поставлений металопрокат в сумі 616849,64 грн, пеню в сумі 782152,91 грн, 3% річних в сумі 74021,96 грн, інфляційні збитки в сумі 705059,14 грн, а всього 2178083,65 грн, з покладенням на відповідача витрат зі сплати судового збору в сумі 34060,34 грн та витрат зі сплати послуг адвоката в сумі 50000,00 грн (том ІІІ а.с. 41-43).

Відповідачем позовні вимоги заперечено, про що до матеріалів справи надано відзив на позов та додаткові пояснення, з підстав наступного: надані до позову видаткові накладні підтверджують здійснення бездоговірних поставок на суму 1544532,16 грн, а не 2266256,73 грн, вказаних в акті звірки; виходячи з даних відповідача кредиторська заборгованість може становити 5220,99 грн або без урахування платежів "за автопослуги" - 242649,00 грн; відповідальні особи відповідача обставини прийняття відповідних обсягів поставок і підписання всіх видаткових накладних, наведених у позові, не підтверджують; всі інші нарахування (пеня, інфляційні, 3% річних) є безпідставними в силу безпідставності визначення суми основного боргу; позивачем не дотримано шестимісячний період нарахування пені; позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявляє відповідач (відзив від 07.06.2017, том І а.с. 104-106); позивачем не доводиться жодними документами виконання саме договору № 0423-1 від 23.04.2012; заявлені позивачем асортимент та обсяги постачання металопрокату не узгоджується з даними внутрішнього використання (переміщення) такої продукції по підприємству відповідача; в журналі реєстрації довіреностей за 2013 рік відсутні дані про видачу довіреностей на отримання товару від позивача; з наявних у справі видаткових накладних всі підписи в графі "Прийняв" схожі на підпис однієї особи - ОСОБА_6, яка на даний час звільнена у грудні 2016 року із Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром", в той час як у відповідний період матеріально-відповідальними особами за прийняття товару була значна кількість працівників, щодо металопрокату - переважно дві особи - ОСОБА_6, і ОСОБА_7; реєстрація ОСОБА_3 як ФОП була припинена 10.01.2017 та повторно зареєстровано, тоді як вказане не передбачає підстав для процесуального правонаступництва у спірних правовідносинах, а тому провадження у справі підлягає припиненню (пояснення від 19.06.2017, том ІІ а.с. 66-67).

Позивачем на спростування наведених відповідачем обставин заперечення позовних вимог надано до суду письмові пояснення, в яких зазначено про наступне: в договорі №0423-1 від 23.04.2012 сторони погодили більш тривалий строк нарахування штрафних санкцій та збільшили строк позовної давності, що не суперечить вимогам законодавства (пояснення від 07.06.2017, том І а.с. 101-102); з урахуванням заявок відповідача витрати на поставку металопрокату та надання транспортно-експедиторських послуг включено до оплати за договором; підтвердження поставки товару саме за договором № 0423-1 від 23.04.2012 є заявки на поставку металопрокату (пояснення від 19.06.2017, том І а.с. 125-128); на момент подання позову та розгляду справи ОСОБА_3 зареєстрований як ФОП, а тому підстави для припинення провадження у справі відсутні; факсимільні заявки на поставку товару є чинним, оскільки пунктом 5.2. договору № 0423-1 від 23.04.2012 сторони узгодили, що факсимільна копія договору має силу оригіналу; відсутність довіреностей не може заперечувати факт господарської операції, чого також дотримується Верховний суд України у постанові від 29.04.2015 у справі № 3-77гс15 (пояснення від 23.06.2017 (том ІІ а.с. 192-196)

19.06.2017 позивачем подано клопотання про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову, у задоволенні якого господарським судом відмовлено згідно ухвали від 29.06.2017 (том І а.с. 121-122, том ІІ а.с. 47-48).

Згідно ухвал господарського суду від 29 та 30 червня 2017 розгляд справи здійснюється колегіальної в кількості трьох суддів, якими справу № 912/1262/17 прийнято до провадження та прийнято заяву позивача від 29.06.2017 про зменшення розміру позовних вимог. Визначено, що подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням нової ціни позову, яка становить в загальному розмірі 2178083,65 грн.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2017 згідно клопотань відповідача призначено у справі № 912/1262/17 судову почеркознавчу та судову технічну експертизу, а саме експертизу друкарських форм. Проведення експертизи доручено експертам Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, яких до початку проведення експертизи попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків. В ухвалі про призначення експертизи наведено перелік питань, поставлених перед експертами. Матеріали справи № 912/1262/17 направлено до експертної установи для проведення експертизи. Провадження у справі зупинено на період проведення експертизи.

Ухвалою від 11.10.2017 уточнено перелік питань, поставлених перед експертом.

10.11.2017 до господарського суду від Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок № 369/397/17-27 від 10.11.2017 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів у справі № 912/1262/17.

Матеріали справи №912/1262/17 повернуто на адресу господарського суду Кіровоградської області.

Ухвалою господарського суду від 06.12.2017 провадження у справі № 912/1262/17 поновлено та призначено до розгляду в судовому засіданні на 18.01.2018. Від сторін витребувано обґрунтування підстав позовних вимог та заперечень з урахуванням висновку експертизи.

10.01.2018 від відповідача надійшов додатковий відзив на позовну заяву, в якій відповідачем повідомлено про те, що висновок експертизи повністю підтверджує доводи відповідача по суті справи щодо неналежного доказового підтвердження позивачем своїх позовних вимог, невідповідності законодавству та недостовірності наданих позивачем первинних документів, ймовірності зловживання при оформленні видаткових накладних щодо вчинення спірних господарських операцій, за відсутності ідентифікації осіб, які ці накладні підписували, а також підтвердження їх фактичного виконання позивачем обов'язковими на той час довіреностями на отримання ТМЦ та ТТН (том ІІІ а.с. 98-99).

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З підстав викладеного господарським судом 18.01.2018 постановлено ухвалу про розгляд справи № 912/1262/17 за правилами загального позовного провадження. Визначено, що судове засіданні, яке призначено у справі на 18.01.2018, є підготовчим засіданням.

В підготовчому засіданні 18.01.2018 продовжено строк підготовчого провадження та сторонам встановлено строк для подання заяв по суті, подання яких передбачено нормами Господарського процесуального кодексу України у зміненій редакції.

В підготовчому засіданні 13.02.2018 закрито підготовче провадження у справі №912/1262/17 та справу призначено до судового розгляду по суті на 05.03.2018.

В судовому засіданні 05.03.2018 оголошено перерву до 27.03.2018, явку представника позивача в судовому засіданні 27.03.2018 визнано обов'язковою.

В судовому засіданні 27.03.2018 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті та оголошено перерву до 26.04.2018, явку представника позивача визнано обов'язковою.

В судовому засіданні 26.04.2018 прийняв участь представник відповідача, яким позовні вимоги заперечено повністю.

Позивач участі уповноваженого представника в засіданнях суду, які призначались у справі після поновлення провадження, не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про їх проведення. Про причини неявки в судові засідання позивачем не повідомлено.

Разом з цим, враховуючи наявність в матеріалах справи клопотань позивача, які надійшли засобами електронного зв'язку (електронна пошта), про розгляд справи за відсутності представника позивача (том ІV а.с. 113, 121 на звороті) та з огляду на те, що неявка позивача не перешкоджає вирішенню спору по суті, господарський суд вважає за можливе розглянути справу по суті з винесенням судового рішення за відсутності представника позивача.

Розглянувши наявні у справі матеріали та з'ясувавши обставини, на які сторони послались як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За обґрунтуванням позивача, 23.04.2010 між ФОП ОСОБА_3 (Продавець) та ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій (Покупець) укладено договір № 0423-1, який передбачає поставку продукції - металопрокат в асортименті (далі - Договір) (том І а.с. 10).

Згідно наявного в матеріалах справи примірника вказаного Договору вбачається, що за умовами Договору відвантаження продукції здійснюється партіями по усній або письмовій заявці Покупця в асортименті, вказаному Покупцем (пункти 1.2., 2.1. Договору). Передбачено попередню оплату згідно виставленого Покупцем рахунку та оплату згідно рахунку протягом 5-ти календарних днів з моменту відвантаження продукції (пункти 2.2., 2.4. Договору). Строк відвантаження - протягом 7-ми банківських днів з моменту надходження грошових коштів по попередній оплаті (пункт 2.3. Договору).

Згідно Договору, його ціна становить 10000000,00 грн, з урахуванням ПДВ (пункт 1.3. Договору); строк дії Договору - з моменту його підписання і до 31.12.2015 (пункт 5.4. Договору).

Договір укладено за підписом зі сторони ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій директором заводу - ОСОБА_8.

Позивачем надано до матеріалів справи копії факсимільних заявок за підписом директора Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром", в яких відповідач з посиланням на пункт 1.1. Договору просив поставити металопрокат у вказаній в заявках асортименті та кількості (далі - Заявки, том І а.с. 129-158).

Згідно наданих до справи Заявок, вказані заявки являються невід'ємними частинами Договору.

Як повідомляє позивач, на виконання вказаного Договору та згідно поданих Заявок ФОП ОСОБА_3 поставлено ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій протягом серпня 2012 - червня 2013 металопрокат на загальну суму 1620772,80 грн, про що оформлено видаткові накладні, копії яких додано до справи (том І а.с. 11-40).

Відповідач під час розгляду справи заперечив обставини фактичного підписання зі сторони Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" Договору і заявок до нього, у зв'язку з чим просив провести судову експертизу.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2017 згідно клопотань відповідача призначено у справі № 912/1262/17 судову почеркознавчу та судову технічну експертизу, а саме експертизу друкарських форм, стосовно Договору та Заявок до Договору.

За результатами проведеної експертизи складено експертний висновок № 369/397/17-27 від 10.11.2017, який долучено до матеріалів справи № 912/1262/17 (том ІV а.с. 58-67).

Згідно вказаного висновку встановлено наступні обставини щодо Договору:

"п. 1 Підпис від імені ОСОБА_8 у договорі № 0423-1 від 23.04.2012, який міститься в графі «____П.З. Киндра», виконаний не самим ОСОБА_8, а іншою особою, з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_8

п. 3. Відтиск круглої печатки Заводу металевих конструкцій товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" у договорі №0423-1 від 23.04.2012, нанесений круглою печаткою Заводу металевих конструкцій товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.

п. 4. Відтиск круглої печатки Заводу металевих конструкцій товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" у договорі № 0423-1 від 23.04.2012 нанесений не 23.04.2012, а у період часу після червня 2016 року.

п. 6 У договорі №0423-1 від 23.04.2012 спочатку було нанесено відтиск круглої печатки Заводу металевих конструкцій товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром", потім нанесений друкований текст, а потім виконаний підпис від імені ОСОБА_8

п. 7. Підпис від імені ОСОБА_8 у договорі № 0423-1 від 23.04.2012, який міститься в графі «____ОСОБА_8», виконаний рукописним способом, пастою кулькової ручки, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів.".

Стосовно оформлення та підписання Заявок до Договору, висновок експерта № 369/397/17-27 від 10.11.2017 містить наступні висновки:

" п. 2. Копії заявок за договором №0423-1 від 23.04.2012 (т.1, а.с.129-158), виконані електрофотографічним способом за допомогою комп'ютерної та копіювально-розмножувальної техніки.

Копії заявок за договором №0423-1 від 23.04.2012 (т.1, а.с.129-158), виготовлені шляхом монтажу із використанням трьох зображень (макетів, носіїв тощо) підпису від імені ОСОБА_8 та двох зображень (макетів, носіїв тощо) відтиску круглої печатки Заводу металевих конструкцій товариства з додатковою відповідальністю «Об'єднання Дніпроенергобудпром»), за допомогою копіювально-розмножувальної та комп'ютерної техніки, а саме:

- копії заявок за договором №0423-1 від 23.04.2012 (т.1, ах.129-147), виготовлені шляхом монтажу із використанням одного і того ж самого зображення (макету, носія тощо) підпису від імені ОСОБА_8;

- копії заявок за договором №0423-1 від 23.04.2012 (т.1, а.с.148, 150, 151, 153, 154, 156, 157), виготовлені шляхом монтажу Із використанням одного і того ж самого зображення (макету, носія тощо) підпису від Імені ОСОБА_8;

- копії заявок за договором №0423-1 від 23.04.2012 (т.1, ах.149, 152, 155, 158), виготовлені шляхом монтажу із використанням одного і того ж самого зображення (макету, носія тощо) підпису від Імені ОСОБА_8;

- копії заявок за договором №0423-1 від 23.04,2012 (т.1, а.с.129-148, 150, 151, 153, 154, 156, 157), виготовлені шляхом монтажу із використанням одного і того ж самого зображення (макету, носія тощо) відтиску круглої печатки Заводу металевих конструкцій товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром";

- копії заявок за договором №0423-1 від 23.04.2012 (т.1, а.с.149, 152, 155, 158), виготовлені шляхом монтажу Із використанням одного і того ж самого зображення (макету, носія тощо) відтиску круглої печатки Заводу металевих конструкцій товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром".".

Господарський суд зазначає, що за положеннями ст. 73 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта є одним із засобів доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону України "Про судову експертизу").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява №61679/00) зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Встановивши, що експертне дослідження проведено відповідно до Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованими судовим експертом, висновок експерта відповідає вимогам, встановленим ст. 98 Господарського процесуального кодексу України, сторонами будь-яких заперечень щодо висновку експерта не подано, господарський суд, оцінивши висновок за правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність цього висновку, а відтак приймає його в якості належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу у розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд враховує, що згідно норм Господарського кодексу України (в редакції на дату Договору від 23.04.2012) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками (ч. 1 ст. 181).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст.179).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 23.04.2012) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом ст. ст. 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу).

Відповідно до тексту Договору його підписано зі сторони Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" директором ОСОБА_8.

Разом з цим, згідно експертного висновку № 369/397/17-27 від 10.11.2017, про який зазначено вище, підпис на Договорі №0423-1 від 23.04.2012 зі сторони ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій виконаний не самим ОСОБА_8, а іншою особою з ретельним наслідуванням підпису ОСОБА_8

Обставини стосовно того, що підпис від імені ОСОБА_8 на Договорі №0423-1 від 23.04.2012, виконаний не самим ОСОБА_8, а іншою особою, не спростовуються іншими у справі доказами, у зв'язку з чим господарський суд приймає такий висновок судового експерта як належний доказ, який підтверджує встановлені у висновку обставини.

Таким чином, Договір підписано зі сторони відповідача невстановленою особою, повноваження якої на укладання відповідного Договору матеріалами справи не підтверджуються.

Поставлення на Договорі печатки Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" не свідчить про скріплення підпису особи зі сторони відповідача, як це передбачалось ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, оскільки, як встановлено висновком експертизи, така печатка нанесена до виконання підпису у період часу після червня 2016 року (пункти 4, 6 висновку), тобто після дати підписання Договору та після закінчення визначеного в Договорі строку його дії.

Також враховуючи встановлену експертизою послідовність виконання фрагментів Договору, про що зазначено в пункті 6 висновку, слід вважати, що підпис в графі "______П.З.Киндра" виконано після червня 2016 року. Тобто, впродовж періоду з 23 квітня 2012 по червень 2016 Договір взагалі не містив а ні підпису, а ні печатки зі сторони Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром", тобто не був укладений у письмовій формі.

Стосовно наданих позивачем Заявок, то Висновком експертизи встановлено, що такі Заявки виготовлено за допомогою монтажу підпису директора Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" та печатки вказаного заводу, тобто Заявки є підробленими.

Позивачем не надано жодних пояснень з приводу встановлених експертизою обставин.

З підстав викладеного, господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується здійснення поставки продукції, стягнення вартості якої є предметом позову, саме за Договором № 0423-1 від 23.04.2012.

Разом з цим, господарським судом враховано, що позовні вимоги також ґрунтуються на обставинах фактичної поставки відповідачеві товару згідно наступних видаткових накладних:

№0821-1 від 21.08.2012 на суму 20488,80 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0928-1 від 28.09.2012 на суму 34447,50 грн;

№0928-2 від 28.09.2012 на суму 83569,40 грн, включаючи порізку металу;

№ 0930-1 від 30.09.2012 на суму 84891,76 грн;

№ 1026-1 від 26.10.2012 на суму 94403,52 грн, включаючи вартість доставки;

№1029-1 від 29.10.2012 на суму 90070,50 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1030-1 від 30.10.2012 на суму 94177,92 грн, включаючи вартість доставки;

№1031-1 від 31.10.2012 на суму 111362,10 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1102-1 від 02.11.2012 на суму 42927,44 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1109-1 від 09.11.2012 на суму 33313,20 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1109-2 від 09.11.2012 на суму 53901,00 грн;

№ 1112-1 від 12.11.2012 на суму 56199,61 грн, включаючи вартість доставки;

№1119-1 від 19.11.2012 на суму 107065,01 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1121-1 від 21.11.2012 на суму 34920,00 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1126-1 від 26.11.2012 на суму 37125,00 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1221-1 від 21.12.2012 на суму 59901,43 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1224-1 від 24.12.2012 на суму 83694,58 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1225-1 від 25.12.2012 на суму 89283,76 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0116-1 від 16.01.2013 на суму 76519,56 грн;

№ 0125-1 від 25.01.2013 на суму 53447,16 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0128-1 від 28.01.2013 на суму 53813,44 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0212-1 від 12.02.2013 на суму 27225,72 грн;

№ 0328-1 від 28.03.2013 на суму 2415,00 грн;

№ 0411-1 від 11.04.2013 на суму 49422,48 грн;

№ 0422-1 від 22.04.2013 на суму 9616,80 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0430-2 від 30.04.2013 на суму 11502,40 грн;

№ 0514-1 від 14.05.2013 на суму 45465,59 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0515-1 від 15.05.2013 на суму 57879,61 грн;

№ 0524-1 від 24.05.2013 на суму 2120,51 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0612-1 від 12.06.2013 на суму 19602,00 грн;

а всього видаткові накладні на загальну суму 1620772,80 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 Закону, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наданих до матеріалів справи видаткових накладних, відповідно до яких, як стверджує позивач поставлено товар, слідує, що надані документи відповідають наведеним вище вимогам. Не зазначення на видаткових накладних посади та прізвища особи, уповноваженої на отримання товару, не виключає можливість ідентифікації юридичної особи якою товар отримано, оскільки на всіх видаткових накладних підпис особи в графі "Прийняв" скріплено печаткою Заводу металевих конструкцій ТВД "Об'єднання Дніпроенергобудпром". Крім того, відповідачем під час розгляду справи підтверджено фактичне оформлення таких видаткових накладних.

Так, відповідач під час розгляду справи не заперечив обставин фактичного оформлення між сторонами видаткових накладних та їх скріплення печаткою Заводу металевих конструкцій ТВД "Об'єднання Дніпроенергобудпром". В поясненнях від 29.06.2017 відповідачем зазначено, що видаткові накладні сторонами складались (том ІІІ а.с. 4). Крім того в заяві про уточнення клопотання про призначення експертизи від 28.08.2017 відповідачем заявлено про недоцільність експертного дослідження вирішення питань щодо видаткових накладних (том ІІІ а.с. 90-91).

Одночасно, відповідач заперечує фактичне отримання товару згідно видаткових накладних позивача та повідомляє суд про те, що повідомлений позивачем асортимент і обсяги постачання металопрокату не узгоджуються із даними про внутрішнє використання (переміщення) такої продукції (пояснення від 19.06.2017, том ІІ а.с. 66-67, пояснення від 29.06.2017, том ІІІ а.с. 4).

Суд зазначає, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

На підтвердження реальності поставки згідно наведених вище видаткових накладних позивачем надано до матеріалів справи податкові декларації з податку на додану вартість з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів з доказами їх направлення Кременчуцькій ОДПІ та реєстр виданих податкових накладних, з яких вбачається, що позивач відобразив загальні обсяги постачання товарів/послуг за звітний період стосовно покупця за індивідуальним податковим номером 72, що є індивідуальним податковим номером ТДВ Об'єднання Дніпроенергобудпром" (том І а.с. 159-251, том ІІ а.с. 1-65).

В матеріалах справи відсутні докази, які спростовують реальність здійснення позивачем відповідних господарських операцій та які відображені в податковому обліку (матеріали податкової перевірки, підтверджені факти неправомірної реєстрації податкових накладних чи викривлення показників податкової звітності, відкриті кримінальні провадження, рішення чи вироки судів тощо).

Обліковані позивачем поставки відносяться до сфери його видів діяльності згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Оформлені видаткові накладні не містять посилань на договір, підробка якого виявлена за результатами експертного дослідження у даній справі.

Натомість відповідач, зазначаючи про те, що асортимент і обсяги постачання металопрокату не узгоджуються із даними про внутрішнє використання (переміщення) такої продукції, не повідомляє суд в яких конкретно об'ємах (обсягах, ціні тощо) мають місце розбіжності та не надає належних доказів на підтвердження викладеного.

Так, згідно наданих відповідачем до матеріалів справи копій податкових декларацій з податку на додану вартість з розшифровкою в розрізі контрагентів повністю співпадають об'єми постачання з даними податкового обліку позивача за періоди: серпень-грудень 2012 року та березень-червень 2013. За період січень 2013 відповідач обліковує меншу суму, ніж позивач, однак за лютий 2013 - відповідач обліковую більшу суму, ніж позивач за даний період.

Окрім того, як слідує з матеріалів справи, відповідач здійснював розрахунки за поставлений позивачем товар згідно видаткових накладних, на яких ґрунтуються позовні вимоги у справі.

З приводу розбіжностей у примірниках видаткових накладних, які надані позивачем, з примірниками, які наявні у відповідача, про що повідомляє відповідач в поясненнях від 29.06.2017 (том ІІІ а.с. 4), суд враховує, що обсяги та ціна поставок по відповідним накладним співпадають, а тому розбіжності в номері видаткової накладної та в номері продукції не спростовує обставин поставки. Примірники накладних позивача від 21 та 26.11.2012, як і примірники даних накладних відповідача, не містять ціну доставки (том ІІІ а.с. 11-12, 73-74).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про доведеність матеріалами справи факту здійснення позивачем поставки відповідачу згідно наданих до справи видаткових накладних.

Відповідно до частини 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зважаючи на викладене та встановлені під час розгляду справи обставини щодо прийняття відповідачем товару, поставленого позивачем, суд дійшов висновку про укладення між сторонами договору поставки у спрощений спосіб шляхом поставки позивачем та прийняття відповідачем товару і здійснення його часткової оплати.

Як передбачено ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Положеннями частини 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 30.09.2014 у справі № 3-121-гс14.

Враховуючи викладене, приписи ст. 692 Цивільного кодексу України, а також встановлені судом обставини фактичної поставки товару, стягнення вартості якого є предметом позову, суд дійшов висновку, що обов'язок відповідача оплатити товар виник з моменту прийняття товару за кожною видатковою накладною окремо.

За розрахунком позивача, доданим до письмових пояснень позивача від 19.06.2017 (том І а.с. 125-128), відповідач має заборгованість згідно наступних видаткових накладних:

№0821-1 від 21.08.2012 на суму 20488,80 грн, включаючи вартість доставки;

№0928-2 від 28.09.2012 на суму 83569,40 грн - оплачено 24.10.2012;

№ 0928-1 від 28.09.2012 на суму 34447,50 грн;

№ 0930-1 від 30.09.2012 на суму 84891,76 грн - оплачено частково в сумі 35000,00 грн 05.11.2012;

№ 1026-1 від 26.10.2012 на суму 94403,52 грн, включаючи вартість доставки - оплачено частково в сумі 35000,00 грн 13.11.2012;

№1029-1 від 29.10.2012 на суму 90070,50 грн, включаючи вартість доставки - оплачено частково в сумі 38000,00 грн 04.12.2012;

№ 1030-1 від 30.10.2012 на суму 94177,92 грн, включаючи вартість доставки;

№1031-1 від 31.10.2012 на суму 111362,10 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1102-1 від 02.11.2012 на суму 42927,44 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1109-1 від 09.11.2012 на суму 33313,20 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1109-2 від 09.11.2012 на суму 53901,00 грн;

№ 1112-1 від 12.11.2012 на суму 56199,61 грн, включаючи вартість доставки;

№1119-1 від 19.11.2012 на суму 107065,01 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1121-1 від 21.11.2012 на суму 34920,00 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1126-1 від 26.11.2012 на суму 37125,00 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1221-1 від 21.12.2012 на суму 59901,43 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1224-1 від 24.12.2012 на суму 83694,58 грн, включаючи вартість доставки;

№ 1225-1 від 25.12.2012 на суму 89283,76 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0116-1 від 16.01.2013 на суму 76519,56 грн;

№ 0125-1 від 25.01.2013 на суму 53447,16 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0128-1 від 28.01.2013 на суму 53813,44 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0212-1 від 12.02.2013 на суму 27225,72 грн;

№ 0328-1 від 28.03.2013 на суму 2415,00 грн;

№ 0411-1 від 11.04.2013 на суму 49422,48 грн - оплачено частково в сумі 44000,00 грн 11, 15.04.2013;

№ 0422-1 від 22.04.2013 на суму 9616,80 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0430-2 від 30.04.2013 на суму 11502,40 грн;

№ 0514-1 від 14.05.2013 на суму 45465,59 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0515-1 від 15.05.2013 на суму 57879,61 грн - оплачено 118860,00 грн 15.05.2013;

№ 0524-1 від 24.05.2013 на суму 2120,51 грн, включаючи вартість доставки;

№ 0612-1 від 12.06.2013 на суму 19602,00 грн - оплачено частково в сумі 19602,00 грн 14, 19, 27.06.2013.

З наведеного розрахунку та наданих до матеріалів справи доказів оплати (том І а.с. 66-95) слідує, що позивач зарахував сплачені відповідачем грошові кошти відповідно до призначення платежу, зазначеного в платіжних документах, а саме - відповідно до рахунків, які за номером та датою видачі відповідають номерам та даті видаткових накладних.

Крім того, як повідомляє позивач в поясненнях від 19.06.2017, мається оплата за металопрокат без зазначення договору та номеру рахунку, яка згідно розрахунку позивача також зарахована в рахунок оплати товару, поставленого згідно наведених вище видаткових накладних.

Всього, згідно заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 29.06.2017, відповідачем сплачено та позивачем зараховано в рахунок спірної поставки 1003923,16 грн (том ІІІ а.с. 41-43). Заборгованість відповідача з наведеним розрахунком позивача становить 616849,64 грн.

Господарський суд враховує, що постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів.

Відповідно до пункту 3.1. Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

З додатків 2, 8 до Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.

Пунктом 3.8. Інструкції визначено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Отже, платіжне доручення має містити відомості про те, яка саме господарська операція оплачується платником. Платник самостійно визначає призначення платежу та відповідає за вказані в призначенні платежу дані.

Таким чином, зарахування позивачем здійснених відповідачем оплат відповідно до зазначеного в платіжних документах призначення платежу відповідає наведеним вище положенням Інструкції.

В той же самий час, як слідує з матеріалів справи, відповідач також здійснював сплату грошових коштів з призначенням платежу: "кредиторська заборгованість за кутик, швелер, трубу згідно акту звірки".

В матеріалах справи наявний лише акт звірки між сторонами станом на 30.06.2015, тобто на дату, яка передувала здійсненню відповідних оплат. Будь-які інші акти звірки до справи не надано.

Разом з цим, враховуючи, що зазначене в призначені платежу найменування товару відповідає виду товару, який постачався згідно наведених позивачем видаткових накладних, та відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження заборгованості по іншим поставкам, сплата відповідачем та зарахування позивачем таких сум на оплату товару, постачання якого є предметом дослідження у даній справі, не суперечить вимогам законодавства. Суми оплати, в яких відсутнє чітке посилання на рахунок, зараховуються по поставкам в черговості виникнення заборгованості.

Як слідує з розрахунку позивача та контрозрахунку відповідача, доданим до відзиву на позов (том І а.с. 114), між сторонами існують розбіжності щодо не врахування позивачем оплат відповідача здійснених 23.04.2012 в сумі 140000,00 грн та 25.04.2012 в сумі 157960,00 грн. Всі інші оплати, які також наводить відповідач в своєму розрахунку відповідають сумі оплат, про які повідомляє позивач в заяві від 29.06.2017 про зменшення розміру позовних вимог, а саме 1003923,16 грн.

Стосовно оплат від 23.04.2012 в сумі 140000,00 грн та від 25.04.2012 в сумі 157960,00 грн, то як слідує з наданих до справи платіжних доручень № 322 від 23.04.2012 та № 378 від 25.04.2012 такі грошові кошти сплачено відповідачем з призначенням платежу: "за круг згідно рах. № 0423-1 від 20.04.212" та "за круг згідно рах. № 0425-1 від 25.04.12" (том І а.с. 107).

Тобто, вказані грошові кошти згідно зазначеного відповідачем призначення платежу сплачено за постачання товару, яке мало місце 20 і 25.04.2012, що не відповідає поставкам (періоду поставок), які є предметом спору згідно поданого у даній справі позову.

Згідно наданих позивачем розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, про які зазначалось вище, слідує, що між ФОП ОСОБА_3 та ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій мали місце господарські операції з постачання товару в квітні 2012 року на загальний обсяг 298573,96 грн, з урахуванням ПДВ (том І а.с. 187).

З підстав викладеного та враховуючи наведені вище положення Інструкції, правові підстави для зарахування оплат від 23.04.2012 в сумі 140000,00 грн та від 25.04.2012 в сумі 157960,00 грн в рахунок поставок, по яким заявлено вимогу про оплату, відсутні.

Таким чином, враховуючи загальний обсяг постачання в розмірі 1620772,80 грн, який підтверджено матеріалами справи, і здійснені відповідачем оплати, які визнано обома сторонами, залишок несплаченої суми за отриманий товар становить 616849,64 грн (1620772,80 - 1003923,16).

З підстав вищенаведеного та з огляду на приписи ст. 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про підтвердження матеріалами справи наявності у відповідача заборгованості з оплати поставленого позивачем товару згідно повідомлених ним видаткових накладних в загальному розмірі 616849,64 грн.

Разом з цим, відповідач подав у даній справі заяву про застосування строку позовної давності та просить відмовити у задоволенні позову, у тому числі, з підстав пропуску такого строку.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст. 257 Цивільного кодексу України.

Перебіг позовної давності за змістом ст. 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Тобто, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 Цивільного кодексу України.

Частинами 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки в даному випадку термін виконання відповідачем зобов'язання з оплати отриманого товару чітко визначений спеціальною нормою права, а саме ст. 692 Цивільного кодексу України, то право позивача є порушеним, починаючи після закінчення наступного дня після дня отримання відповідачем товару за кожною видатковою накладною окремо.

Згідно квитанції органу поштового зв'язку ФОП ОСОБА_3 здав позовну заяву у даній справі на пошту 24.04.2017. Зазначення на поштовому штемпелі 2016 року є явно помилковим, оскільки такий рік не відповідає всім іншим наданим документам щодо року вчинення відповідних дій.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі поза межами трирічного строку щодо дати виникнення обов'язку відповідача оплатити товар по всім поставкам, які є предметом спору у даній справі.

Доводи позивача, які викладено в поясненнях від 07.06.2017, стосовно того, що в даному випадку дотримано строк позовної давності оскільки в укладеному між сторонами договорі сторони збільшили строк позовної давності, відхиляється судом з підстав встановлених вище обставин щодо здійснення спірної постави не на виконання письмового договору № 0423-1 від 23.04.2012.

За нормами частини 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами договору у письмовій формі про збільшення позовної давності щодо поставок товару, оплата вартості якого є предметом позову.

Одночасно судом враховано, що положення ст. 264 Цивільного кодексу України містять правила щодо переривання перебігу позовної давності.

Згідно наведеної норми перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 27.04.2016 у справі № 3-269гс16.

Як слідує з розрахунку позивача і контррозрахунку відповідача, остання оплата здійснена відповідачем 23.08.2013, тобто поза межами трирічного строку до дня звернення до суду з позовом (24.04.2017). Будь-які відповіді відповідача на претензії позивача з приводу сплати боргу в матеріалах справи відсутні та про їх наявність сторонами не повідомляється.

Разом з цим, позивач подає до матеріалів справи копію акту звірки, складеного між ФОП ОСОБА_3 і Заводом металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі головного бухгалтера ОСОБА_9, відповідно до якого фіксується заборгованість Заводу перед позивачем станом на 01.07.2015 в розмірі 726945,56 грн (том І а.с. 43).

Відповідач наданий акт звірки заперечив, посилаючись на невідповідність акту звірки наданим позивачем видатковим накладним, розбіжністю із сумою заборгованості, яку просить стягнути позивач, а також підписанням акту зі сторони відповідача не уповноваженим представником у спірних правовідносинах (том ІV а.с. 139).

Оцінюючи наданий позивачем до справи акт звірки на предмет визнання відповідачем в такому акті заборгованості та, як наслідок, переривання строку позовної давності за позовною вимогою про стягнення заборгованості по спірним поставкам, суд зазначає наступне.

Так, дійсно згідно акту звірки такий акт підписано зі сторони Заводу металевих конструкцій ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" головним бухгалтером ОСОБА_9, тоді як в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності відповідних повноважень. Разом з цим, даний акт скріплено печаткою Заводу, чим підтверджується сам факт визнання такого акту Заводом.

Однак, наданий акт не містить посилань на будь-які документи, на підставі яких обліковувались відповідні господарські операції, що позбавляє можливості встановити за наявними у справі матеріалами по яким саме господарським операціям складено такий акт.

Також суд враховує, що предметом спору є стягнення вартості товару, поставленого за період серпень 2012 - червень 2013 років.

Між тим, наданий акт звірки в розділі "Дебет" Заводу металевих конструкцій та в розділі "Кредит" ФОП ОСОБА_3 фіксує господарські операції за період після червня 2013, а саме: липень-грудень 2013, лютий-травень, липень-вересень, листопад, грудень 2014 року, березень, квітень 2015 року. Заборгованість в розмірі 726945,56 грн зазначається загальна по всім господарським операціям, включаючи зазначені.

Наявність інших правовідносин між сторонами, в тому числі і з постачання товару позивачем, підтверджується також наданими позивачем податковими звітами за період липень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року, березень 2015 року (том І а.с. 198-227, том ІІ а.с. 1-56).

З підстав викладеного, відсутні підстави вважати, що вказаний акт є визнанням відповідачем саме спірної заборгованості, оскільки заборгованість по акту виходить за межі поставок, що є предметом спору, та зміст наданого акту не надає можливим встановити по яким саме господарським операціям відповідач визнавав заборгованість станом на дату складення такого акту.

Суд вважає також за необхідне зазначити, що відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, що є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява № 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Враховуючи вищенаведене, відсутність клопотання позивача про поновлення строку позовної давності з повідомленням поважності причин його пропуску, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 616849,64 грн у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені в розмірі 782152,91 грн, 3% річних в розмірі 74021,96 грн та інфляційних втрат в розмірі 705059,14 грн, які нараховано на суму простроченого платежу в розмірі 616849,64 грн, щодо якої сплив строк позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

В силу ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Разом з цим, з огляду на встановлені вище обставини щодо здійснення спірної постави не на виконання письмового договору № 0423-1 від 23.04.2012, суд констатує, що в даному випадку розмір пені за порушення строку оплати договором не встановлено.

Таким чином, правові підстав для стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 782152,91 грн за період з 01.07.2013 по 29.06.2017 відсутні.

Окрім того, за приписами ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже аналіз норм ст. 266, частини 2 ст. 258 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що примусове стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того, за положеннями частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зі спливом позовної давності за вимогою про сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів та інфляційних нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу.

З підстав вищенаведеного, враховуючи сплив позовної давності за вимогою про стягнення суми основного боргу в розмірі 616849,64 грн, правові підстави для задоволення позову в частині стягнення нарахувань на таку суму, а саме 3% річних в розмірі 74021,96 грн за період з 01.07.2013 по 29.06.2017 та інфляційних нарахувань в розмірі 705059,14 грн за період липень 2013 - травень 2017, відсутні.

З підстав викладеного позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 про стягнення з ТДВ "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій заборгованості за поставлений металопрокат в сумі 616849,64 грн, пені в сумі 782152,91 грн, 3% річних в сумі 74021,96 грн, інфляційних збитків в сумі 705059,14 грн задоволенню не підлягаю повністю.

Одночасно, суд відхиляє заперечення відповідача стосовно наявності підстав для припинення провадження у справі по пункту 6 частини 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017).

Так, чинні положення Господарського процесуального кодексу України передбачають, що підставою для закриття провадження у справі є смерть фізичної особи або оголошення її померлою чи припинення юридичної особи, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п. 6 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в редакції з 15.12.2017).

Тобто, внесення запису про припинення реєстрації ФОП ОСОБА_3 станом, зокрема на 10.01.2017, та проведення його реєстрації як ФОП 13.01.2017 згідно витягу з реєстру не підпадає під наведені вище норми діючого Господарського процесуального кодексу України (том І а.с. 47-50).

Більш того, згідно пункту 4.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (в редакції ГПК до 15.12.2017) громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

З аналізу наведеного слідує, що за відсутності таких обставин як смерть фізичної особи чи оголошення її померлої, та зважаючи, що на момент подання позовної заяви та на час розгляду справи ОСОБА_3 зареєстровано як ФОП в установлено законодавством порядку, підстави для закриття (припинення) провадження у справи відсутні як по п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017, так і по пункту 6 частини 1 ст. 231 в чинній редакції Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, виходячи з статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру) її зобов'язання за договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, зобов'язання за спірними поставками не припинились внаслідок внесення запису про припинення реєстрації ФОП ОСОБА_3

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову повністю, судові витрати, які поніс позивач у вигляді сплати судового збору та витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 50000,00 грн, покладаються на позивача згідно з положеннями пункту 2 частини 1 та пункту 2 частини 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Питання про повернення позивачеві судового збору внаслідок зменшення розміру позовних вимог буде вирішено після надходження відповідного клопотання позивача в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Понесені відповідачем витрати, пов'язані з проведенням у справі судової експертизи в розмірі 17856,00 грн, які відповідач просить стягнути з позивача та розмір яких підтверджується матеріалами справи (том ІV а.с. 98-100), покладають на позивача у відповідності до пункту 2 частини 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій (27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 63, ідентифікаційний код 14276579) 17856,00 грн витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Належним чином засвідчені копії рішення направити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1; Товариству з додатковою відповідальністю "Об'єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу металевих конструкцій за адресою: 27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 63.

Повне рішення складено 02.05.2018.

Головуючий суддя В.В.Тимошевська

Суддя Л.С. Вавренюк

Суддя Т.В. Макаренко