КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. Справа№ 910/27848/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

при секретарі: Ярмак О.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 12.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

на ухвалу

Господарського суду міста Києва

від 31.01.2018 про відмову у задоволенні заяви ВПВР ДДВС МЮУкраїни про зміну способу та порядку виконання рішення суду

у справі №910/27848/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальності "Коксотрейд"

2. Приватного акціонерного товариства "Термолайф"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод"

про стягнення 1136479,26 доларів США та 2543741,74 грн.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі №910/27848/15 відмовлено у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 910/27848/15.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити заяву Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 910/27848/15 шляхом звернення стягнення на майно боржника, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення Господарським судом міста Києва, 25.05.2017р. було видано наказ, згідно якого стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Термолайф» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду на користь Публічного акціонерного товариств «Сбербанк» 1 000 000 доларів США кредиту; 136 479 доларів США 26 центів США процентів за користування кредитом; 1 846 756 грн. 15 коп. пені за прострочення повернення кредиту; 696 985 грн. 59 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом і 182 700 грн. судового збору.

04 липня 2017 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Кузьменко О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №54222385) з примусового виконання наказу господарського суду у справі №910/27848/15, про стягнення коштів з ПрАТ «Термолайф» на користь ПАТ «Сбербанк».

10 липня 2017 року державним виконавцем в рамках проведення виконавчих дій було винесено постанову про арешт коштів Боржника, що містяться на всіх рахунках в банківських установах.

Апелянт зазначає, що рішення Господарським судом міста Києва від 01 лютого 2016 року у справі №910/27848/15 не було виконане протягом часу з якого було відкрито виконавче провадження, а права ПАТ «Сбербанк» є досі порушеними.

На підставі ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення суду у справі №910/27848/15 державний виконавець звернувся із заявою до суду з проханням розглянути можливість здійснення погашення заборгованості ПрАТ «Термолайф» перед ПАТ «Сбербанк» за рахунок всього наявного в нього майна, та вжити необхідних для цього дій.

Апелянт зазначає, що в заяві державного виконавця також повідомлялось, що на вимоги державного виконавця про розкриття банківської таємниці банківськими установами повідомлено про відсутність грошових коштів на рахунках боржників для задоволення вимог за вище вказаними виконавчими документами.

Тобто відсутність коштів на рахунках боржників не дають можливість виконати рішення суду та погашення заборгованості перед ПАТ «Сбербанк».

Крім того, державний виконавиць у поданій до суду заяві чітко зазначив, що у результаті вчинених заходів встановлено наявність у боржників нерухомого майна, транспортних засобів і технологічних транспортних засобів, на які можливо звернути стягнення і такі докази були надані суду.

На думку апелянта судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 910/27848/15.

Представник відповідача-2 через відділ документального забезпечення суду 27.03.2018 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі недостатності грошових коштів на рахунках боржника звернути стягнення на інше його майно. Дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника за відсутності коштів регламентовані законом як обов'язкові дії державного виконавця і належать до його компетенції без необхідності прийняття судового рішення.

Головний державний виконавець Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. у своїй заяві зазначив, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено наявність у боржників нерухомого та рухомого майна, на яке необхідно звернути стягнення та не конкретизовано, на яке саме, саме для того щоб одразу перейти до реалізації нерухомого майна боржників, що знаходиться в іпотеці ПАТ «Сбербанк», та уникнути законної процедури черговості, відповідно до якої першочергово звертається стягнення на інше рухоме майно боржників (що не знаходиться в заставі), а лише потім на нерухоме майно та те, що знаходиться в іпотеці.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки/застави тільки в тому разі, якщо в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, дотримано наступних умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про іпотеку»(Підготовка до проведення прилюдних торгів), прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику, а отже і змінювати спосіб та порядок виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставним.

З матеріалів виконавчого провадження слідує, що державним виконавцем виявлено рухоме майно боржників, однак не проведено відповідних виконавчих дій для їх реалізації та задоволення вимог стягувача.

На підставі викладеного відповідач-2 вважає, що звернення головного державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. до Господарського суду м. Києва із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення у даному випадку є передчасним, недоцільним та безпідставним, а обставини, що на думку державного виконавця ускладнюють або роблять неможливим виконання судового рішення, не підтверджено доказами.

Крім того, нерухоме майно, яке знаходиться у власності ТОВ «Коксотрейд», а саме: єдиний майновий комплекс за адресою: Донецька обл., м. Донецьк, вул. Савченка, буд. 1А, що складається з: Будівля, АПК літ. «А-2» загальною площею 2736,7 кв.м. з підвалом «п/д», цокольним поверхом літ. «Ц ет.», тамбуром літ. «аЗ» та прибудовою з галереєю літ. «а9»; КПП №1 літ. «Л» площею 9,7 кв.м., КПП №2 літ. «К», площею 10,2 кв.м, КПП №3 літ. «М» площею 8,0 кв.м., компресорна літ. «П» площею 28,3 кв.м., павільйон з терасою літ. «Н» площею 30,3 кв.м., корт (перший блок] літ. «Р», корт (другий блок) літ. «С», будівля госпблоку літ. « 3-1,2» площею 526,9 кв.м., будівля гаражу літ. «И-1» площею 40,6 кв.м було передано в іпотеку ПАТ «Сбербанк» на підставі договору іпотеки укладеному між ТОВ «Коксотрейд» та ПАТ «Сбербанк», що посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бородіною О.В. за № 1349 від 19.04.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Відповідач-2 звертає увагу суду на те, що в силу вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» наразі звернути стягнення на нерухоме майно ТОВ «Коксотрейд» є неможливим.

Відповідач-2 звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що головним державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. не проведено обов'язкових першочергових дій щодо виявлення майна боржника та його реалізації з прилюдних торгів, та те що майно, яке на праві власності належить ТОВ «Коксотрейд» та перебуває в заставі ПАТ «Сбербанк», знаходиться на території проведення антитерористичної операції, звернення стягнення на яке заборонено відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідач-1 через відділ документального забезпечення суду 30.03.2018 надіслав відзив на апеляційну скаргу та просить суд оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 331 ГПК України суд вправі змінити щось одне - або спосіб, або порядок виконання рішення за умови наявності обставин, що істотно ускладнюють або роблять неможливим таке виконання. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Відповідач-1 вважає, що в заяві державного виконавця не було зазначено жодної обставини, яка ускладнює або робить неможливим виконання судового рішення. Натомість, з матеріалів виконавчих проваджень слідують повною мірою протилежні обставини - про наявність реальної можливості виконати рішення у загальному порядку виконавчого провадження.

У заяві державний виконавець зазначав, що в результаті вжитих заходів встановлено наявність у боржників нерухомого та рухомого майна, на яке необхідно звернути стягнення, однак не конкретизовано на яке саме та у якому порядку (мається на увазі встановлена Законом черговість стягнення спочатку на рухоме, а лише потім на нерухоме майно).

Відповідач-1 вважає, що мета заяви державного виконавця - одразу перейти до реалізації нерухомого майна боржників, що знаходиться в іпотеці ПАТ «Сбербанк» та уникнути за допомогою судової ухвали Законної процедури черговості, відповідно до якої першочергово звертається стягнення на інше рухоме майно боржників (що не знаходиться в заставі), а лише потім на нерухоме майно та те, що знаходиться в іпотеці.

Разом з цим норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки/застави тільки у тому разі, якщо в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, дотримано наступних умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про іпотеку» (Підготовка до проведення прилюдних торгів), прилюдні торги проводяться у двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Відповідач-1 зазначає, що виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику, а отже і змінювати спосіб та порядок виконання такого судового рішення на звернення стягнення на нерухоме майно (предмет іпотеки) є безпідставним і необгрунтованим та фактично спрямоване на легалізацію запланованих незаконних дій державного виконавця (у спосіб та порядок, що законом не передбачені).

З матеріалів виконавчого провадження слідує, що державним виконавцем виявлено нерухоме майно боржників - транспортні засоби ТОВ «Коксотрейд» та технологічні транспортні засоби ПрАТ «Термолайф», однак ним не проведено жодної виконавчої дії, спрямованої на його реалізацію та задоволення вимог стягувача за рахунок продажу такого рухомого майна.

Відповідач-1 звертає увагу суду на те, що нерухоме майно ТОВ «Коксотрейд» - єдиний майновий комплекс за адресою: Донецька обл., м. Донецьк, вул. Савченка, буд. 1А, переданий в іпотеку ПАТ «Сбербанк» на підставі договору іпотеки, укладеному між ТОВ «Коксотрейд» та ПАТ «Сбербанк», що посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бородіною О.В. за № 1349 від 19.04.2013. На це майно розповсюджується мораторій, введений Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотеко держателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

В силу вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», наразі, звернення стягнення на нерухоме майно ТОВ «Коксотрейд» є незаконним, оскільки антитерористична операція все ще триває. Таким чином, державний виконавець, звертаючись до суду з такою заявою намагався обійти не тільки встановлений законом порядок черговості стягнення за видом майна (в першу чергу грошові кошти, потім інше рухоме майно, а в останню чергу нерухоме майно), а встановлений законом мораторій.

В судове засідання представник відповідача-2, третьої особи, представник ВПВР ДДВС МЮУкраїни не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників позивача та відповідача-1, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача-2, третьої особи та представника ВПВР ДДВС МЮ України

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 у справі № 910/27848/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 позов задоволено; стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "Термолайф" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" 1000000,00 дол. США заборгованості зі сплати кредиту, 136479,26 дол. США процентів за користування кредитом, 1846756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696985,59 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

25.05.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 у справі №910/27848/15 видано 25.05.2017 відповідний наказ.

04.07.2017 головним державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2017 у справі № 910/27848/15 рішенням Господарського суду м. Києва від 01.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.14.2017 скасовано в частині стягнення 1846756,15 грн. пені за прострочення повернення кредиту та 696985,59 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом та передано на новий розгляд.

24.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшов запит Вищого господарського суду міста Києва № 910/27848/15/621/2017 про невідкладне направлення матеріалів справи № 910/27848/15 у зв'язку з необхідністю розгляду заяви Публічного акціонерного товариства " Сбербанк" про роз'яснення постанови Вищого господарського суду України від 13.07.2017.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.10.17р. направлено матеріали справи № 910/27848/15 до Вищого господарського суду України та зупинено провадження у справі № 910/27848/15 до повернення матеріалів даної справи до Господарського суду міста Києва.

29.11.2017 через загальний відділ діловодства господарського суду від головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 01.02.16р. у справі № 910/27848/15

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник зазначає, що до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшли два накази Господарського суду м. Києві від 25.05.2017р. у справі № 910/27848/15 про стягнення солідарно з ПрАТ "Термолайф" та ТОВ "Коксотрейд" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь ПАТ "Сбербанк" 1 000 000 доларів США кредиту; 136 479 доларів США 26 центів США процентів за користування кредитом;1 846 756 грн. 15 коп. пені за прострочення повернення кредиту; 696 985 грн. 59 коп. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом і 182 700 грн. судового збору.

04.07.2017р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54222527 та № 54222385.

На підставі заяви ПАТ "Сбербанк" від 15.11.2017р. про виконання рішення суду за рахунок майна боржників, у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках боржників, державним виконавцем вирішено звернутися до суду із заявою, в якій просить: змінити спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду м. Києва від 01.02.2016р. № 910/27848/15, на підставі якого видано накази Господарського суду м. Києва від 25.05.2017р. № 910/27848/15, про стягнення солідарно з ПрАТ "Термолайф" та ТОВ "Коксотрейд" з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду на користь ПАТ "Сбербанк" 1 000 000 доларів США кредиту; 136 479 доларів США процентів за користування кредитом; 182 700 грн. судового збору, шляхом звернення стягнення на майно боржників.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити та розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Так, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України заявник не надав доказів щодо наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В обґрунтування заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 01.02.16р. у справі № 910/27848/15 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не вказав обставин щодо неможливості виконання рішення суду у спосіб і порядку, визначеному рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 п. 1 та ч. 2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем (ч. 5 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається з матеріалів справи, держаним виконавцем в результаті проведення виконавчих дій, виявлено у відповідача-1 та відповідача-2 нерухоме та рухоме майно (транспортні засоби), що підтверджується копіями супровідного листа Регіонального сервісного центру в Донецькій області Міністерства внутрішніх справ України №31/5-4350 від 29.08.2017р., додатком до нього про перелік транспортних засобів та копіями супровідного листу Головного управління держпраці у Харківській області № 8863/05-18/7972 від 21.07.17 з додатком до нього. Проте, заявником не подано до суду доказів здійснення державним виконавцем виконавчих дій щодо вилучення у боржників зазначеного майна, його реалізації та погашення заборгованості на користь ПАТ "Сбербанк".

Крім того, у поданій заяві, державний виконавець зазначає про зміну способу та порядку виконання рішення суду шляхом стягнення на майно боржників. Суд звертає увагу, що у вимозі заявника не вказано та не конкретизовано майно та порядок на яке можливе здійснити звернення стягнення та порядок звернення стягнення.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про відстуність підстав для задоволення заяви відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 910/27848/15.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в ухвалі обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду м. Києва від 31.01.2018 про відмову у задоволенні заяви ВПВР ДДВС МЮУкраїни про зміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 910/27848/15 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування чи змін не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 267, 270, 271, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/27848/15 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 31.01.2018 у справі № 910/27848/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/27848/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх