ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2018 р. м. Київ

Справа № 911/4751/15

Господарський суд Київської області у складі колегії:

головуючий суддя - Ейвазова А.Р.,

судді - Саванчук С.О., Янюк О.С.,

при секретарі судового засідання Щербаковій В.О., розглянувши справу за позовом прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави до Києво-Святошинської районної ради Київської області, Селянського (фермерського) господарства «Мрія», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення в частині, визнання недійсним акту на право постійного користування землею,

за участі представників від:

прокуратури - Підяш О.С, (посвідчення №02891 від 17.09.2011);

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - ОСОБА_5 (довіреність б/н від 03.01.2018), Кононов В.В. (довіреність б/н від 04.01.2018);

третьої особи 1 - не з'явився;

третьої особи 2 - не з'явився;

третьої особи 3 - не з'явився;

третьої особи 4 - не з'явився;

третьої особи 5 - ОСОБА_5

встановив:

прокурор Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Київської області з позовом та просить визнати:

- незаконним та скасувати пункт ІІ рішення п`ятої сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 "Про вилучення і надання на попереднє погодження місць розташування земельних ділянок для ведення селянського /фермерського господарств";

- недійсним державний акт серії НОМЕР_5 від 10.09.2001, виданий ОСОБА_2 на право постійного користування землею, що знаходиться на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, загальною площею 50га, у тому числі 13,6га - землі сільськогосподарських угідь (з них: 8,6га - ріллі та 5,0га - кормових угідь), під іншими угіддями 36,4га для ведення селянського фермерського господарства, зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею під №135.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на те, що оспорюване рішення прийняте з порушенням ст.ст.19, 78, 79 Земельного кодексу України, ст.ст.4,85,87-89 Водного кодексу України та з перевищенням компетенції Києво-Святошинської районної ради, оскільки:

- на земельній ділянці знаходився водний об'єкт загальнодержавного значення, тому розпоряджатись нею мала обласна рада народних депутатів;

- земельні ділянки водного фонду не могли передаватись у колективну та приватну власність (т.1 а.с.4-17).

Відповідач у справі - Києво-Святошинська районна рада Київської області у відзиві на позов просить у його задоволенні відмовити, посилаючись, що спірне рішення прийнято на підставі діючого на момент його прийняття законодавства, а посилання прокурора на те, що на земельній ділянці знаходився водний об`єкт і передана земельна ділянка відносилась до земель водного фонду, помилкове (т.1 а.с.171-173).

Відповідач у справі - Фермерське господарство "Мрія" (далі - ФГ "Мрія") у відзиві на позов просило у його задоволенні відмовити, посилаючись не необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, відповідач вказує, що відповідний водний об'єкт утворився на земельній ділянці вже після надання її господарству, при рекультивації. При цьому, відповідач вказує, що відповідний об'єкт мав сільськогосподарське призначення, оскільки у подальшому використовувався для риборозведення. Окрім того, як зазначає відповідач, законність передачі земельної ділянки в постійне користування господарства неодноразово підтверджувалась рішенням господарських судів (т.1 а.с.67-75).

До прийняття рішення по суті, до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелена аквахвиля" (далі - ТОВ "Зелена аквахвиля") з позовом до Києво-Святошинської районної ради Київської області, ФГ "Мрія" про скасування рішення п'ятої сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 в частині надання ОСОБА_2 у постійне користування земельної ділянки площею 50,0га та визнання недійсним державного акта серії НОМЕР_5 від 10.09.2001, виданого ОСОБА_2 на право постійного користування землею для ведення селянського фермерського господарства.

Заявлені ТОВ "Зелена аквахвиля" вимоги мотивовані порушенням прав товариства на вільний доступ до водного об'єкту, який знаходиться на спірній земельній ділянці та за договором оренди №105 від 16.04.2013, укладеним між Києво-Святошинською районною державною адміністрацією і ним, переданий в оренду (т.1 а.с.213-216).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.12.2015 позов ТОВ "Зелена аквахвиля" прийнятий до розгляду та відповідна особа допущена до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору (т.2 а.с.1-2).

Відповідачі у справі у відзиві на позов третьої особи з самостійними вимогами просили у задоволенні її позову відмовити, посилаючись на те, що спірне рішення не порушує прав такої особи, оскільки така особа створена вже після прийняття оспорюваного рішення (т.2 а.с.13-15)

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.12.2015 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів залучено ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3), ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4), ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5) (т.2 а.с.7-9).

У подальшому, ОСОБА_5 надала докази зміни прізвища на ОСОБА_5 (т.2 а.с.44).

Треті особи у поданих заявах просили у задоволенні позову прокурора відмовити (т.2 а.с.49-53).

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.12.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016, у задоволенні позовів прокурора та ТОВ "Зелена аквахвиля" відмовлено (т.2 а.с.148-155, т.3 а.с.254-262).

Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2016 рішення Господарського суду Київської області від 21.12.2015 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області (т.4 а.с.149-155).

Під час нового розгляду справи відповідачем - ФГ "Мрія" подана заява про застосування позовної давності (т.4 а.с.179-181), третьою особою з самостійними вимогами на предмет спору - ТОВ Зелена аквахвиля" заява про зміну предмету спору та збільшення позовних вимог (т.5 а.с.1-8). Між тим у прийнятті поданої заяви судом відмовлено 28.09.2016, про що зазначено в ухвалі суду від 28.09.2016 (т.5 а.с.134-136).

За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Київської області від 24.01.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017, позовні вимоги прокурора Києво-Святошинського району Київської області задоволено повністю, у задоволенні позову ТОВ "Зелена аквахвиля" відмовлено (т.6 а.с.69-81, т.8 а.с.197-203).

Під час перегляду рішення в апеляційному порядку, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 до участі у справі, враховуючи ліквідацію Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, залучено Головне територіальне управління юстиції у Київській області (т.7 а.с.60-64).

Постановою Вищого господарського суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2017 в частині задоволення позовних вимог прокурора Києво-Святошинського району Київської області скасовано, справу в цій частині передано до Господарського суду Київської області на новий розгляд; в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 залишено без змін (т.8 а.с.266-277).

За результатами автоматизованого розподілу 09.11.2017, справа №911/4751/15 передана для розгляду судді Ейвазовій А.Р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2017 вказану справу прийнято до провадження суддею Ейвазовою А.Р. та призначено розгляд справи на 29.11.2017.

29.11.2017 відповідачем у даній справі (ФГ "Мрія") подано відзив на позовну заяву, у якому позивач, доповнюючи доводи відзиву, заперечує проти задоволення позовних вимог, вказуючи при цьому, що прокурором не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави прокуратурою та відсутність органу державної влади до компетенції якого віднесено захист прав на землю державної власності; аналогічні доводи викладені відповідачем у відзиві 04.01.2018 (т.10 а.с.82-86).

Крім того, ФГ "Мрія" подано клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності (т.9 а.с.91-94, т.10 а.с.142-145).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору у даній справі у клопотаннях просили у задоволенні позову відмовити та (крім ОСОБА_5) розглядати справу без їх участі; аналогічні клопотання подані третіми особами 04.01.2018 (т.9 а.с.160, т.10 а.с.39-43).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.12.2017 судом ухвалено здійснювати розглдя даної справи колегіально у складі трьох суддів (т.9 а.с.231-235).

18.12.2017 за допомогою автоматизованої системи документообігу суду визначено колегію з розгляду відповідної справи у складі суддів: Ейвазова А.Р. (головуючий), Кошик А.Ю., Янюк О.С (т.10 а.с.1).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.12.2017 справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: Ейвазова А.Р. (головуючий), Кошик А.Ю., Янюк О.С.; вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 10.01.2018 та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій (т.9 а.с.209-210).

У зв'язку з перебуванням судді Кошика А.Ю. у відпустці, 09.01.2018 за допомогою автоматизованої системи документообігу суду суддю Кошика А.Ю. замінено суддею Мальованою Л.Я. (т.10 а.с.208).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.01.2018 справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ейвазова А.Р., судді Мальована Л.Я., Янюк О.С. (т.10 а.с.209-210).

22.02.2018 відповідачем у даній справі - ФГ "Мрія" подано попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які заявник очікує понести у зв'язку з розглядом даної справи. Відповідно до поданого розрахунку, відповідач - ФГ «Мрія» повідомив, що поніс та очікує понести витрати, у зв'язку з розглядом даної справи у сумі 46 845грн, у т.ч. на оплату судовим збором апеляційної та касаційної скарг, направлення копій процесуальних документів сторонам та оплатою правничої допомоги (т.10 а.с.69).

В судовому засіданні прокурор заперечував щодо прийняття такого розрахунку, вказуючи на подання його з пропущенням встановленого строку.

Відповідний розрахунок долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.02.2018 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.03.2018 (т.11 а.с.92-94).

У зв'язку з перебуванням судді Мальованої Л.Я. у відпустці, за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 12.03.2018 суддю Мальовану Л.Я. замінено суддею Саванчук С.О. (т.10 а.с.100).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.03.2018 вказану справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ейвазова А.Р., судді Саванчук С.О., Янюк О.С. (т.11 а.с.101-102).

В судовому засіданні 16.03.2018 судом постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 13.04.2018 (т.11 а.с.105-107).

13.04.2018 відповідачем - ФГ "Мрія" подано заяву про судові витрати в порядку ст. 221 ГПК України, яка мотивована тим, що адвокат, який надавав послуги у даній справі, на даний момент перебуває у відряджені, що унеможливлює надання доказів понесення витрат на правничу допомогу.

Щодо відповідної задоволення відповідної заяви заперечував прокурор.

Під час розгляду справи прокурор заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, представники відповідача - ФГ «Мрія» та третя особа - ОСОБА_5 проти позову заперечував та просили у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів та третьої особи, судом встановлені наступні обставини.

Пунктом ІІ рішення п'ятої сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 вирішено вилучити з користування фермера ОСОБА_13 земельну ділянку площею 50,0га (8,6га ріллі, 5,6га пасовищ, 36,4га інших земель) та надати її члену фермерського господарства - дочці ОСОБА_2 за його згодою без зміни цільового призначення для ведення селянського (фермерського) господарства (т.1 а.с.30).

Третій особі - ОСОБА_2 на підставі цього рішення видано Державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_5 від 10.09.2001, яким посвідчене право постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га, що розташована на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, для ведення селянського (фермерського) господарства (т.1 а.с.31).

У подальшому до цього Державного акта внесена інформація про зміни в землекористуванні на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 18.03.2010 №2019 (т.1 а.с.33), відповідно до якого площа земельної ділянки зменшилась на 22,4117га.

Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №2019 від 18.03.2010 припинено право постійного користування ФГ Мрія» в адміністративних межах Горенської сільської ради на земельну ділянку загальною площею 22,4117га, що перебувала в постійному користуванні ФГ "Мрія", і відповідна земельна ділянка передана безоплатно 5-ти членам ФГ "Мрія" для ведення фермерського господарства, а саме: ОСОБА_1 (4,5090 га), ОСОБА_2 (4,7181 га), ОСОБА_3 (4,3699 га), ОСОБА_4 (4,4488 га), ОСОБА_5 (4,3659 га) (т.1 а.с.33). Вказаним фізичним особам видано державні акти встановленого зразка на право власності на відповідні земельні ділянки (т.1 а.с.89-107).

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.01.2015, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_6, місце розташування Київська область, Києво-Святошинський район, Горенська сільська рада, цільове призначення: 01.02, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - ведення фермерського господарства, форма власності - державна, площа 25,5422 га, перебуває у постійному користуванні ОСОБА_2; документ, що посвідчує право - Державний акт від 10.09.2001 НОМЕР_5 (т.1 а.с.83-87).

У додатку до цього Витягу згідно експлікації земельних угідь значиться площа земельної ділянки під штучним водосховищем 16,6896 га.

Згідно списку громадян, яким надаються земельні ділянки для організації селянського (фермерського) господарства у Києво-Святошинському районі, що є додатком № 1 до рішення Києво-Святошинської районної Ради народних депутатів від 15.10.1992 (т.1 а.с.76-77), земельна ділянка площею 50,0га надавалась громадянину ОСОБА_13 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства. Межі відповідної земельної ділянки визначені у натурі, про що 20.11.1992 складено акт перенесення в натурі меж наданої земельної ділянки гр. ОСОБА_13 під організацію селянського (фермерського) господарства.

У відповідності до вищевказаних документів, надана громадянину ОСОБА_13 земельна ділянка площею 50,0 га складалась з: ріллі 6,6 га, пасовищ 5,0 га, лісових площ 0,5 га, деревно-чагарникових насаджень 0,8 га, каналів 1,4 га, громад. дворів 0,4 га, шляхів 0,3 га, кар'єрів 32,7 га, інші 0,3 га.

Поряд з цим, у акті перенесення в натурі меж відповідної земельної ділянки (т.1 а.с.78) під організацію селянського (фермерського) господарства від 20.11.1992 вказано, що до користування землями, зайнятими під кар'єр, можна приступати після повного вироблення сировини та його рекультивації.

З акта від 14.12.94 про передачу рекультивованої землі, порушеної гірничими роботами, затвердженого директором Ірпінського комбінату "Прогрес", вбачається, що ОСОБА_13 для сільськогосподарського виробництва передана відновлена в порядку рекультивації земля площею 27,4 га, з них: рілля - 10,5 га, озеро - 16,9 га, яка тимчасово використана комбінатом під глиняний кар'єр (т.1 а.с.26, 79-80).

Як видно з частиною 3 Водогосподарського паспорту водойми площею 17,0 га на території Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (т. 1 а.с.39-45, зворот), відповідна водойма розташована за межами населеного пункту на північно-західній околиці с. Горенка в заплаві р. Ірпінь та утворена шляхом затоплення існуючого глиняного кар'єру; живлення водойми відбувається за рахунок притоку ґрунтових вод.

В судовому засіданні, під час дослідження доказів, представник ФГ «Мрія» та третя особа - ОСОБА_5 заперечували щодо прийняття відповідного водогосподарського паспорту як доказу та просили його виключити із складу доказів у справі, з посилання на виготовлення такого паспорту у 2013 році.

Зазначені доводи відхилені колегією суддів, з огляду на те, що видача такого паспорту у 2013 році не вказує на те, що відповідний водний об'єкт виник лише у 2013 році. Так, як вбачається з вищенаведених доказів, які зібрані і оцінені судом у їх сукупності, вбачається, що такий об'єкт вже існував у 1994 році.

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України (далі - ВК України) та ст. 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), які застосовуються колегією суддів в редакціях, чинних на момент виділення, до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, сформований природою або створений штучно об'єкт ландшафту чи геологічна структура, де зосереджуються води, є водним об'єктом; водойма - безстічний або із сповільненим стоком поверхневий об'єкт.

Факт знаходження на момент передачі на земельній ділянці, яка передана в постійне користування ОСОБА_2, водного об'єкту підтверджуються актом обстеження щодо наявності водойми в межах земельної ділянки, що відведена гр. ОСОБА_2 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства в межах Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за 2013 рік, листом Ірпінського міжрайонного управління водного господарства за травень 2006 року №118 "Про обстеження земельної ділянки зі ставком, загальною площею 25,3085 га, в межах Горенської сільської ради Києво-Святошинського району, обраної для надання в оренду СФГ "Мрія" (т.1 а.с. 34-35) та актом дешифрування місцевості №0508 від 30.06.2015 (т.1 а.с. 24-25, т. 3, а.с 213-216). Зокрема, згідно схеми дешифрування (вихідних супутникових даних) видно, що станом на 11.05.1993 озеро вже існувало.

Таким чином, вищенаведене свідчить, що на момент прийняття спірного рішення Києво-Святошинської районної ради від 16.02.1999 № 5-58, на земельній ділянці, яка надана громадянці ОСОБА_2 у постійне користування. знаходився водний об'єкт загальною площею 16,6896 га.

Згідно ч. 3 ст. 19, ч. 3 ст. 79 ЗК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), районні ради народних депутатів могли надавати землі водного фонду лише у тимчасове користування для сінокосіння та риборозведення.

При цьому, ч.2 ст. 4 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство", встановлено, що у постійне користування земля надається громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства із земель, що перебувають у державній власності; у тимчасове користування земельні ділянки надаються, зокрема, із земель запасу, а також можуть надаватися із земель лісового і водного фондів.

Отже, спірна земельна ділянка могла бути передана громадянці ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства лише у тимчасове користування, як це передбачено вищезазначеними нормами, разом з тим, за спірним рішенням така земельна ділянка передається у постійне користування.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 85 ВК України (у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), у постійне користування землі водного фонду надавались лише водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

Згідно положень ст. 88 ВК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності, у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги; правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України.

Відповідно до ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Як визначено вказаною нормою, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо; об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим; не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Отже, землі, зайняті поверхневими водами - природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об'єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання і використання.

Із змісту ст.88 ВК України, вбачається, що прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини уздовж річок, морів і навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Таким чином, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України; надання у користування земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, суперечить нормам законодавства.

Під час розгляду справи не надано доказів на підтвердження того, що ФГ "Мрія" відноситься до організацій, перелічених в ч.2 ст. 85 ВК України, тобто відповідне господарство не є суб'єктом, який має право у спеціальному порядку, визначеному приписами ч. 2 ст. 85 ВК України, отримати у постійне користування земельні ділянки водного фонду.

Отже, відповідач - Києво-Святошинська районна рада не мала права передавати спірну земельну ділянку, на якій знаходився водний об'єкт, у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства відповідачу - ФГ «Мрія», у зв'язку з чим, п. 2 рішення п'ятої сесії 23 скликання Києво-Святошинської районної ради Київської області від 16.02.1999 №5-58 в частині надання ОСОБА_2 у постійне користування земельної ділянки площею 50,0га не відповідає чинному на момент його прийняття законодавству.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як встановлено під час розгляду даної справи, на підставі оспорюваного пункту вищевказаного рішення Києво-Святошинської районної ради Київської області ОСОБА_2 видано Державний акт серії НОМЕР_5 від 10.09.2001.

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

При цьому, право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому, з огляду на положення ч.1 ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку (п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Враховуючи те, що визнання Державного акту є похідною вимогою від вимоги про визнання незаконним та скасування п. 2 рішення "Про вилучення і надання та попереднє погодження місць розташування земельних ділянок для ведення селянського/фермерського господарства", вимога про визнання його недійсним є обґрунтованою.

Посилання відповідача - ФГ «Мрія» на те, що прокурор не обґрунтував підстав для представництва інтересів держави відхилені судом як безпідставні, оскільки подання відповідного позову мотивовано прокурором, як вбачається з позовної заяви, відсутністю у уповноваженого органу повноважень на звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Разом з цим, відповідачем - ФГ "Мрія" заявлено про застосування позовної давності (т.9 а.с.91-94, т.10 а.с.142-145).

В силу ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Як визначено чч. 4 та 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; у разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Загальна позовна давність, як визначено ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У запереченнях на вказану заяву, прокурор, зазначаючи, що ним не пропущено встановленого строку, вказує, що підставою для звернення до суду з даної позовною заявою стало звернення до органу прокуратури 06.10.2015 постійної комісії з питань капітального будівництва, інвестицій, реклами та благоустрою. Отже, прокурор стверджує, що йому стало відомо про порушення права держави, на захист якого поданий даний позов, у 2015 році.

Частинами 2, 4 ст. 29 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення прокурора з відповідним позовом) встановлено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача; у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-178цс15 та від 16.09.2015 у справі №6-68цс15, які були прийняті на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

Початок перебігу строку позовної давності починається не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення (постанови Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі №3-23гс14 та від 23.12.2014 у справі №916/2414/13), у зв'язку з чим посилання прокурора на момент початку перевірки не взяті судом до уваги.

Слід також зазначити, що Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі №6-68цс15, яка була прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах, зазначив, що, оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Крім того, порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що використовуються у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-2469цс16).

Вказуючи на те, що прокурор подав позовну заяву після спливу строку позовної давності, ФГ «Мрія» посилалось на об'єктивну можливість прокурора бути обізнаним про існування на спірній земельній ділянці кар'єру, заповненого водою, під час виїзду прокурора на спірну земельну ділянку, а також з пояснень голови ФГ "Мрія" наданих помічнику прокурора Києво-Святошинського району Київської області від 26.08.2009 року (т.10 а.с.177-178), у яких зазначено про наявність водоймища на спірній земельній ділянці.

Окрім того, як вказує позивач, у справі №8/164-10 за позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області до ФГ "Мрія" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український кінний клуб "Родео" про знесення самочинно збудованого майна та приведення земельної ділянки до попереднього стану, касаційною інстанцією вказувалось на необхідність під час нового розгляду справи з'ясувати цільове призначення та умови надання спірної земельної ділянки ФГ «Мрія» .

Як вбачається з постанови від 29.11.2011 у вказаній справі, учасником якої є прокурор, Вищий господарський суд України зазначив, що судами не досліджений зміст Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_5 та хто надавав землю ФГ «Мрія» (при цьому є посилання на відповідний аркуш справи, що доводить наявність у вказаній справі спірного акту), а також вказав, що нецільове використання землі є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку (ст.143 ЗК України) (т.10 а.с.157-160).

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, чинній на момент прийняття постанови касаційною інстанцією - 29.11.2011), нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами, державними комітетами, відомствами, іншими органами державного і господарського управління та контролю, Урядом Автономної Республіки Крим, місцевими Радами народних депутатів, їх виконавчими і розпорядчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 вказаного Закону, предметом загального нагляду є, зокрема, відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

В силу частини другої вказаної статті перевірка виконання законів проводиться за заявами та іншими повідомленнями про порушення законності, що вимагають прокурорського реагування, а за наявності приводів - також з власної ініціативи прокурора.

У відповідності до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при здійсненні загального нагляду прокурор мав право: безперешкодно за посвідченням, що підтверджує займану посаду, входити у приміщення державних органів, органів місцевого та регіонального самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, підпорядкованості чи приналежності, до військових частин, установ без особливих перепусток, де такі запроваджено; мати доступ до документів і матеріалів, необхідних для проведення перевірки, в тому числі за письмовою вимогою, і таких, що містять комерційну чи банківську таємницю або конфіденційну інформацію; письмово вимагати подання в прокуратуру для перевірки зазначених документів та матеріалів, видачі необхідних довідок, в тому числі щодо операцій і рахунків юридичних осіб та інших організацій, для вирішення питань, пов'язаних з перевіркою; вимагати для перевірки рішення, розпорядження, інструкції, накази та інші акти і документи; одержувати інформацію про стан законності і заходи щодо її забезпечення.

Вищевказане свідчить про об'єктивну можливість органів прокуратури, у т.ч. прокуратури Києво-Святошинського району, заступник прокурора якої звернувся з позовом у справі №8/164-10 до суду, бути обізнаною та її обізнаність (зважаючи на пояснення, надані під час перевірки та наявність спірного акту у справі №8/164-10) про видачу спірного акту та підстави для такої видачі, а також можливим порушенням земельного законодавства та мав достатньо повноважень на момент розгляду спору у справі №8/164-10 для належного реагування (у т.ч. після прийняття у такій справі постанови касаційною інстанцією).

У відповідності до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, пропуск прокурором позовної давності, у задоволенні заявлених вимог суд відмовляє.

При прийнятті даної позовної заяви, ухвалою Господарського суду Київської області від 29.10.2015, прокурору відстрочено сплату судового збору з поданої позовної заяви (т.1 а.с.2-3).

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з прокуратури Києво-Святошинського району Київської області в доход Державного бюджету 2436,00грн судового збору з поданої позовної заяви (враховуючи розмір судового збору на момент звернення до суду з позовом).

Стосовно поданого відповідачем попереднього розрахунку судових витрат та заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, суд зазначає про наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, як визначено ч.3 ст.123 ГПК України, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно чч.1, 2 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи; у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У відповідності до ст. 165 ГПК України, для відповідача першою заявою по суті є відзив, який, згідно п. 8 ч.3 вказаної статті, повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Так, відзиви на позов подавались відповідачем ФГ "Мрія" під час нового розгляду спору у даній справі 29.11.2017 та 04.01.2018.

Станом на 29.11.2017, ГПК України діяв у іншій редакції, яка такого строку для подання орієнтовного розрахунку судових витрат не містила.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.12.2017, у зв'язку із внесенням змін до ГПК України, для забезпечення реалізації відповідних процесуальних прав учасників справи, сторонам встановлювались строки подання доказів (якщо такі раніше не подані) до 05.01.2018.

Так, відзив був поданий відповідачем ФГ "Мрія" 04.01.2018, проте, відповідачем попередній розрахунок надано лише 22.02.2018, без зазначення причин пропуску ним строку, встановленого законом - ч.1 ст.124 ГПК України, для подання попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат. При цьому, клопотань про поновлення такого строку відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України, ФГ «Мрія» суду не подавало.

У відповідності до ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку; заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд покладає на прокурора лише понесені ФГ «Мрія» витрати на оплату апеляційної та касаційної скарг судовим збором у загальній сумі 5602,80грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову прокурора Києво-Святошинського району Київської області (08131, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 67; ідентифікаційний код 02909996) до Києво-Святошинської районної ради Київської області (03170, м. Київ, вул. Янтарна, 12; ідентифікаційний код 04054748), Селянського (фермерського) господарства «Мрія» (08105, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Кільцева, 17А; ідентифікаційний код 20591954), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Головного територіального управління юстиції у Київській області (02001, м.Київ, вул. Є.Сверстюка, 15; ідентифікаційний код 34481907), ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2), ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; паспорт серії СТ109838), ОСОБА_4 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_3), ОСОБА_5 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_4).

Стягнути з прокуратури Києво-Святошинського району Київської області в доход державного бюджету 2 436 грн судового збору.

Стягнути з прокуратури Києво-Святошинського району Київської області на користь Селянського (фермерського) господарства «Мрія» в рахунок відшкодування витрат по оплаті апеляційної та касаційної скарги судовим збором 5 602,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України, з урахування підпункту 17.5 пункту 17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.04.2018.

Головуючий суддя А.Р. Ейвазова

Суддя С.О. Саванчук

Суддя О.С. Янюк