ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.04.2018 Справа № 905/1411/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Мельниченко Ю.С., суддів Чорненької І.К. та Фурсової С.М., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника прокурора Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область в інтересах держави в особі

позивача 1. Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства, м.Лиман, Донецька область;

позивача 2. Державного підприємства Лиманське лісове господарство, м. Лиман, Донецька область;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Важмашбуд, м.Краматорськ, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Лиманської міської ради Донецької області, м. Лиман, Донецька область

про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами № 1 від 16.07.2013р. та зобовязання повернути лісову ділянку, -

За участю представників сторін:

прокурор: Хряк О.О. - за посвідченням № 028256 від 15.08.2014р.

від позивача 1: представник не зявився;

від позивача 2: представник не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 21.12.2017р.

від третьої особи: представник не зявився;

Розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 25.04.2018р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Заступник прокурора Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область в інтересах держави в особі Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства, м.Лиман, Донецька область та Державного підприємства "Лиманське лісове господарство", м. Лиман, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Важмашбуд", м.Краматорськ, Донецька область про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами №1 від 16.07.2013р. та зобов'язання повернути лісову ділянку.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на порушення відповідачем на умов договору довгострокового тимчасового користування лісами № 1 від 16.07.2013р. в частині строків сплати збору за використання лісових ресурсів.

Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 526, 611, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20, 78 Лісового кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 26.06.2017р. господарським судом Донецької області було порушено провадження по справі, розгляд справи призначений на 18.07.2017р. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою суду від 23.08.2017р. відкладено розгляд справи з метою визначення колегіального складу суду для розгляду справи № 905/1411/17.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 23.08.2017р. з метою розгляду цієї справи утворено колегіальний склад суду: головуючий суддя Мельниченко Ю.С., судді Тарапата С.С. та Чорненька І.К.

Ухвалою суду від 23.08.2017р. розгляд справи призначено на 26.09.2017р.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 26.09.2017р. у звязку з відпусткою судді Тарапати С.С. з метою розгляду цієї справи утворено новий колегіальний склад суду: головуючий суддя Мельниченко Ю.С., судді Чорненька І.К. та Левшина Я.О.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 11.10.2017р. замінено суддю Чорненьку І.К. на суддю Попова О.В.

Ухвалою суду від 12.10.2017р. відкладено розгляд справи на 23.11.2017р.

Ухвалою суду від 23.11.2017р. господарським судом Донецької області було продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 26.12.2017р. та відкладено розгляд справи на 14.12.2017р.

Ухвалою суду від 14.12.2017р. господарським судом Донецької області було відкладено розгляд справи на 19.12.2017р.

15.12.2017р. набрала чинність редакція Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147 VIII від 03.10.2017р.

Згідно п.9 ч.1 розділу XI Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 19.12.2017р. призначено розгляд справи по суті на 17.01.2018р.

Ухвалою суду від 19.12.2017р. визначено розгляд справи № 905/1411/17 за правилами загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 17.01.2018р.

Ухвалою суду від 17.01.2018р. відкладено підготовче засідання на 21.02.2018р.

Ухвалою суду від 21.02.2018р. відкладено підготовче засідання на 15.03.2018р.

Ухвалою суду від 15.03.2018р. господарським судом Донецької області було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 29.03.2018р.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 29.03.2018р. у звязку з перебуванням суддів Попова О.В. та Левшиної Я.О. у відпустках, з метою розгляду цієї справи утворено новий колегіальний склад суду: головуючий суддя Мельниченко Ю.С., судді Чорненька І.К. та Фурсова С.М.

Ухвалою суду від 29.03.2018р. повторно розпочато розгляд справи № 905/1411/17 по суті та призначено розгляд справи по суті на 25.04.2018р.

Прокурор в судове засідання зявився, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 15.08.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від прокуратури Донецької області надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що відповідно до ст. 258 ПКУ саме на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів. Прокурор зазначає, що факт відсутності внесення рентної плати відповідачем підтверджено інформацією Лиманського відділення СОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області № 747/10/05-17-08 від 06.04.2017р., а також листом Словянської ОДПІ ГУ ДФС України в Донецькій області № 7205/10/05-22-07-22 від 07.08.2017р., яким підтверджено факт відсутності внесення плати ТОВ «Важмашбуд» за період 2014, 2016 роки. При цьому, у 2017 році відповідач дійсно сплатив рентну плату за спеціальне використання лісових ресурсів у сумі 83960,72 грн., тим самим фактично підтвердивши систематичне невиконання умов спірного договору № 1 від 16.07.2013р. в частині строків та повноти справляння збору за використання лісових ресурсів (рентна плата).

25.09.2017р. на електронну адресу господарського суду Донецької області від прокуратури Донецької області надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких прокурор просив повернути саме лісову ділянку площею 2,4 га у той самий спосіб, у який вона була надана, а саме за актом приймання-передачі лісової ділянки, оскільки при наданні лісової ділянки ТОВ «Важмашбуд» з метою використання корисних властивостей лісів для рекреаційних цілей площею 2,4 га, земельна лісова ділянка із постійного користування ДП «Лиманське лісове господарство» в установленому законом порядку не вибувала.

18.12.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від прокуратури Донецької області надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких станом на теперішній час у ТОВ «Важмашбуд» заборгованість зі сплати земельного податку та заборгованость зі сплати за використання корисних властивостей лісу за договором довгострокового тимчасового користування лісами № 1 від 16.07.2013р. відсутня, на підтвердження чого надано лист ГУ ДФС у Донецькій області № 35166/10/05-99-47-20 від 12.12.2017р.

19.02.2018р. на адресу господарського суду Донецької області від прокуратури Донецької області надійшли пояснення по справі № 05/2-77вих-18 від 13.02.2018р, в яких зазначено, що відповідно до розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 29 від 25.01.2013р. здійснено виділення ТОВ «Важмашбуд» лісової ділянки площею 2,4 га. На виконання вказаного розпорядження було укладено договір № 1 строкового платного користування лісової ділянки від 16.07.2013р. Відповідно до п. 2.6. Правил використання корисних властивостей лісів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 502 від 14.08.2012р. передача лісової ділянки тимчасовому лісокористувачу проводиться за актом приймання-передачі з дотриманням вимог Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.025.2007р. № 761. Відтак, лісову ділянку площею 2.4 га передано відповідачу на підставі розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації № 29 від 25.01.2013р. та договору № 1 від 16.07.2013р. строкового платного користування лісовою ділянкою з метою використання корисних властивостей лісів для рекреаційних цілей за актом прийому-передачі лісової ділянки. З приводу дати підписання акту приймання-передачі лісової ділянки у наданих прокурором поясненнях зазначено, що сама дата 15.07.2013р. є граматичною помилкою, оскільки фактичною датою передачі лісової ділянки є дата підписання договору 16.07.2013р.

Представник позивача 1 в судове засідання не зявився. 17.07.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від представника позивача 1 надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній позовні вимоги прокурора підтримати у повному обсязі. 04.09.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від представника позивача 1 надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній повідомив про те, що після зміни розміру грошової оцінки 1 га та зміною реквізитів рахунків для зарахування коштів направляв відповідачу листи з пропозицією зявитися до позивача та підписати додаткову угоду до договору, проте відповідач впродовж чотирьох років не платив рентну плату.

04.09.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від представника позивача 1 надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній зазначив, що відповідно до діючого законодавства, рішення Донецької обласної ради № 6/15 від 20.09.2012р. «Про ставки збору про здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів» та п. 18 договору, тимчасовий лісокористувач сплачує до бюджету місцевого самоврядування за місцем знаходження (місцем розташування) лісової ділянки збір за використання корисних властивостей лісів. Також у поясненнях зазначено, що на підставі листа ГУ ДФС у Донецькій області від 06.04.2017р. № 4930/10/05-12-04-15 Донецьке обласне управління лісового мисливського господарства направило листа до ДП «Лиманський лісгосп», яким було зобовязано лісгоспу розірвати договори довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками за не сплату рентної плати в тому числі ТОВ «Важмашбуд». Крім того, у вказаних поясненнях представник позивача 1 просив в подальшому розглядати справи без його участі.

02.03.2018р. на електронну адресу господарського суду Донецької області від представника позивача 1 надійшли пояснення по справі, в яких останній зазначив, що акт прийому-передачі лісової ділянки був підписаний постійним лісокористувачем Державним підприємством «Лиманське лісове господарство», в особі директора ОСОБА_2, з одного боку та ТОВ «Важмашбуд» в особі директора ОСОБА_3 з другого боку (надалі Сторони), на підставі договору довгострокового тимчасового користування лісами № 1 від 16.07.2013р.

21.03.2018р. на адресу господарського суду Донецької області від представника позивача 1 надійшли письмові пояснення по справі №06-121 від 07.02.2018р., відповідно до яких дата акту прийому-передачі лісової ділянки від 15.07.2013р., який був підписаний постійним лісокористувачем Державним підприємством «Лиманське лісове господарство», в особі директора ОСОБА_2, з одного боку, та ТОВ «Важмашбуд» в особі директора ОСОБА_3 з другого боку (надалі сторони), є технічною помилкою (автоматично замість цифри 16 проставили цифру 15), яка буде виправлена відповідно до законодавства. Фактично приступили до договірних зобовязань і прийняли в експлуатацію лісову ділянку сторони договору в день підписання договору, відповідно до пункту 34 цього договору.

24.04.2018р. на електронну адресу господарського суду Донецької області від представника позивача 1 надійшло клопотання, в якому останній підтримав позовні вимоги прокурора та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача 2 в судове засідання не зявився, у попередніх судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог прокурора. 13.07.2017р. на адресу господарського суду Донецької області від представника позивача 2 надійшли письмові пояснення по справі, в яких позовні вимоги прокурора підтримав у повному обсязі. Також зазначив, що у звязку з тим, що рентна плата зараховується до державного бюджету, ДП «Лиманський лісгосп» не має можливості здійснювати контроль за її своєчасною сплатою. Крім того, 02.06.2017р. ДП «Лиманський лісгосп» отримало лист Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства №02-231, яким лісгосп було зобовязано розірвати договори довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками не за сплату рентної плати в тому числі з ТОВ «Важмашбуд» на підставі листа ГУ ДВС у Донецькій області від 06.04.2017р. № 4930/10/05-12-04-15.

15.08.2017р. через канцелярію суду від представника позивача 2 надійшли письмові пояснення по справі. Згідно наданих пояснень відповідно до розрахунку та п. 18 спірного договору відповідач як тимчасовий лісокористувач повинен був у 2013 році сплатити до бюджету місцевого самоврядування за місцезнаходженням лісової ділянки збір за використання корисних властивостей лісів в сумі 19976,23 грн. за 1 рік користування. Протягом 2014р. розмір рентної плати не мінявся. У 2015р. розмір рентної плати змінився та складав 24950,29 грн. за рік. У 2016 розмір рентної плати складав 29940,35 грн. У 2017р. 29940,35 грн. (розрахунки розміру рентної плати за 2013-2016р. додані до вказаних пояснень). Також у вказаних поясненнях зважаючи на те, що відповідач є недобросовісним платником податків, впродовж дії договору відмовлявся виконувати одну із основних умов плату збору за використання корисних властивостей лісів, а сплатив не в повному обсязі тільки після звернення заступника прокурора Донецької області до суду про розірвання договору, отримуючи листи про зміну розміру рентної плати, жодного разу не зявився для підписання додаткових угод, зважаючи на що просив задовольнити позовні вимоги прокурора у повному обсязі.

Крім того, 15.08.2017р. через канцелярію суду від представника позивача 2 надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких до договору довгострокового тимчасового користування лісами від 16.07.2013р. № 1, укладеного між ДП «Краснолиманське лісове господарство» та ТОВ «Важмашбуд» додаткові угоди не укладалися.

26.09.2017р. через канцелярію суду від представника позивача 2 надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що відповідно до відзиву відповідача на території бази відпочинку «Черемушки» знаходиться на даний час ще 18 власників, які мають нежилі будівлі та споруди, в той час як відповідно до п. 3 спірного договору на момент передачі в користування на лісовій ділянці були розміщені тільки обєкти, які належали ТОВ «Важмашбуд», що на його думку є порушенням ст. 18 Лісового кодексу України.

12.10.2017р. через канцелярію суду від представника позивача 2 надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що 10.10.2017р. комісія ДП «Лиманський лісгосп» виїхала на місце розташування бази відпочинку «Черемушки» (квартал 84 виділ 3) для встановлення меж та розміру лісової ділянки, на якій розташовані нежилі будинки та споруди бази відпочинку «Черемушки», яка належала раніше ЗАТ «Донмашбуд». Також у вказаних поясненнях зазначено, що за результатами вказаної перевірки встановлено, що на території лісової ділянки, яка знаходиться в користуванні відповідача, відсутні споруди інших власників.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував. 18.07.2017р. від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній повідомив про відсутність підстав для розірвання спірного договору. Також у вказаному відзиві представник відповідача повідомив про те, що підприємство повністю податок, штраф, пеню за використання корисних властивостей лісів 07.06.2017р. сплатило за 2015 рік в сумі 27744,92 грн., за 2016 рік в сумі 37391,88 грн. та 1 квартал 2017р. в сумі 11068,88 грн. На підтвердження викладеного у відзиві представником відповідача додано копії відповідних платіжних доручень.

23.11.2017р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Як вбачається зі змісту вказаного відзиву, відповідачем було сплачено грошові кошти в сумі 76 475,64 грн. за використання корисних властивостей лісу згідно поданих розрахунків і платіжного доручення № 218 від 07.06.2017р., з них:

- за 2015 рік 24 950,31 грн.;

- за 2016 рік 29 940,33 грн.;

- за 1 і 2 квартали 2017 року 14970,16 грн.;

- штрафи і пеня за несвоєчасну сплату рентної плати за 2015-2017 рік 6617,84 грн.

Також у вказаному відзиві представник відповідача повідомив про те, що незважаючи на виниклу переплату з земельного податку окремим платежем 10.10.2017р. було сплачено за використання корисних властивостей лісу за 3 і 4 квартал 2014р. платіжним дорученням № 387 11252,28 грн. Крім того, на спірній земельній (лісовій) ділянці перебуває на даний час у власності відповідача нерухоме майно та споруди бази відпочинку «Черемушки»:

- нежилі будівлі та споруди, 45/100 від всього майна бази відпочинку, згідно свідоцтва на право власності від 02.09.2010р., 25/100 згідно опису обєкту (додається);

- згідно договору дарування від 11.01.2011р. 20/100 (додається).

15.03.2018р. через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній наполягає на тому, що твердження прокурора у позові про відсутність строку, на який його укладено, є помилковим, оскільки спірний договір укладено на 25 років.

У примірнику оригіналу, що є в наявності у відповідача зазначено: «п. 24 договір укладено строком на 25 років, що діє з 13.05.2013р. до 13.05.2038 року включно». У копії договору наданому суду позивачем зазначено: «п.24 договір укладено строком на 25 років, що діє з 16.07.2013р. до 13.07.2038 року включно».

Стосовно цих розбіжностей відповідачем зазначено, що вони не є суттєвими, з погляду на 25 річний строк і, скоріш за все, є технічною помилкою (опискою) при підготовці екземплярів договору для підписання. Відповідач вважає, що за основу при виконанні договору слід враховувати строк договору, який зазначено «з 16.07.2013р. до 13.07.2038 року включно» з урахуванням того, що фактична передача лісової ділянки за договором відбулася 16.07.2013 року. Договір сторонами укладено при узгодженні всіх істотних умов договору, він продовжує виконуватися сторонами у повному обсязі і підстав для визнання його недійсним або неукладеним немає.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився. 17.11.2017р. на електронну адресу господарського суду Донецької області від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких останній повідомив про те, що відповідно до листа фінансового управління Лиманської міскої ради Донецької області від 15.11.2017р. № 03-06/1502, станом на 01.11.2017р. до бюджету Лиманської обєднаної територіальної громади надійшла рентна плата за спеціальне використання лісових ресурсів у сумі 11252,28 (одинадцять тисяч двісті пятдесят дві гривні 28 копійок) гривень від ТОВ «Важмашбуд» (код ЄДРПОУ 1236963), надходжень земельного податку не було. Також у всказних поясненнях представник третьої особи просив розглянути справу за його відсутності та прийняти рішення на розсуд суду за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2013р. між Державним підприємством «Краснолиманське лісове господарство» (далі постійний лісокористувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Важмашбуд» (далі тимчасовий лісокористувач) було укладено договір № 1 довгострокового тимчасового користування лісами (далі договір), відповідно до п. 1 якого постійний лісокористувач виділяє, а тимчасовий лісокористувач приймає у строкове платне довгострокове тимчасове користування (далі користування) лісову ділянку з метою використання корисних властивостей лісів для рекреаційних цілей без вилучення земельної ділянки із землекористування Державного підприємства «Краснолиманське лісове господарство» площею 2,4543 га.

Відповідно до п. 2 договору у користування виділяється лісова ділянка загальною площею 2,4543 га, яка розташована в Краснолиманськом лісництві, квартал 84 виділ 3; на території Краснолиманської міської ради Донецької області згідно з планом-схемою (додається).

На момент передачі в користування на лісовій ділянці розміщені такі обєкти: в додатку «Договір дарування 20/100 (двадцять сотих) часток нежилої будівлі та споруд», який додається. «Свідоцтво про право власності на нерухоме майно 25/100 (двадцять пять сотих)», яке додається (п. 3 договору).

Згідно п. 6 договору передача лісової ділянки в користування здійснюється без вилучення земельної лісової ділянки у Постійного лісокористувача.

Відповідно до п. 9 договору тимчасовий лісокористувач приймає у користування лісову ділянку не раніше дати підписання сторонами цього договору у термін 10 днів та складання акта приймання-передачі лісової ділянки.

Акт приймання-передачі підписується сторонами протягом 10 днів з дати укладення цього договору.

Згідно п. 14 договору після припинення дії договору тимчасовий лісокористувач повертає лісову ділянку постійному лісокористувачу протягом 10 днів.

Відповідно до п. 18 договору тимчасовий лісокористувач сплачує до бюджету місцевого самоврядування за місцем знаходження (місцем розташування) лісової ділянки збір за використання корисних властивостей лісів, затверджений рішенням Донецької обласної ради від 20 вересня 2012 року № 6/15-383 «Про ставки збору за здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів», а саме девятнадцять тисяч девятсот сімдесят шість грн. 23 коп. за 1 рік користування.

Збір вноситься тимчасовим лісокористувачем щоквартально протягом 5 (пяти) календарних днів, наступних за останнім днем кварталу, що минув, у розмірі чотири тисячі девятсот девяносто чотири грн. 06 коп. незалежно від фактичного користування лісовою ділянкою за наступними реквізитами: № рахунку 0063, м. Красним Лиман, 13010200, .

Збір вноситься у строки та в порядку, визначені чинним законодавством незалежно від фактичного користування лісовою ділянкою (п. 19 договору).

Відповідно до п. 22 договору тимчасовий лісокористувач має право, зокрема, отримувати від постійного лісокористувача необхідну усну та письмову інформацію стосовно режиму та порядку використання лісової ділянки, та вносити пропозиції щодо перегляду умов цього договору або його розірвання у випадках, передбачених цим договором та законом.

Згідно п. 23 договору тимчасовий лісокористувач зобовязаний, зокрема, своєчасно вносити плату за користування лісовою ділянкою.

Відповідно до п. 24 договору договір укладено строком на 25 років, що дії з 16 липня 2013р. до 13 липня 2038р. включно.

Зміни до умов цього договору або його припинення допускаються за взаємною згодою сторін. Запропоновані зміни розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (п. 25 договору).

Відповідно до п. 27 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

При недосягненні згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у суді.

Згідно п. 28 договору умови договору можуть бути переглянуті у випадку:

- зміни якісних показників лісової ділянки внаслідок лісогосподарської діяльності, стихійного лиха або інших небезпечних факторів;

- пошкодження лісу шкідниками та хворобами;

- прийняття актів законодавства, що встановлюють обовязкові для сторін правила і вимоги, відмінні від тих, які діяли до укладення цього договору;

- в інших випадках, визначених законодавством.

Відповідно до п. 29 дія договору припиняється у випадку:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- припинення дії договору, за взаємною згодою сторін;

- припинення діяльності однієї із сторін;

- випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використанню тимчасовим лісокористувачем;

- систематичного невиконання тимчасовим лісокористувачем обовязків, що передбачені цим договором та законом;

- використання лісової ділянки способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів або призводять до погіршення навколишнього природного середовища;

- вилучення у постійного лісокористувача у встановленому законом порядку земельної ділянки, на якій розташована виділена в користування тимчасового лісокористувача лісова ділянка;

- проведення тимчасовим лісокористувачем будь-якого будівництва, встановлення парканів чи інших споруд лінійного типу без згоди постійного лісокористувача;

- з інших підстав, визначених законодавством.

Відповідно до п. 34 договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами (для лісів приватної власності набирає чинності з дати реєстрації).

Зазначений договір зареєстрований (для лісів приватної власності) у Донецькому обласному управлінні лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів довгострокового тимчасового користування лісами вчинено запис від 04 серпня 2013 року № 80.

Як зазначає прокурор у наданій позовній заяві, листом № 05-703 від 30.07.2015р. позивач 2 звертався до відповідача, в якому повідомив про те, що згідно договора № 4 пункта станом на 2015 рік грошова оцінка 1 га ріллі по Донецькій області змінилась та складає 29045,57 грн., тому раніше укладений договір буде переглянуто в установленому законом порядку. Також у вказаному листі зазначено про необхідність явки відповідача в ДП «Краснолиманський лісгосп» протягом 10 робочих днів з моменту отримання листа для отримання детальних розяснень з даного питання. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази направлення та/або отримання вказаного листа відповідачем.

В подальшому, як зазначає прокурор у наданій ним позовній заяві, позивач 2 звертався до відповідача з листом № 08-654 від 26.07.2016р. щодо необхідності укладання додаткової угоди у звязку із зміною розміру нормативно-грошової оцінки земельної лісової ділянки та зміни реквізитів рахунків для зарахування коштів відповідачем. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази направлення та/або отримання вказаного листа відповідачем.

Листом вих. № 17 від 17.03.2017р. відповідач повідомив Державне підприємство «Лиманське лісове господарство» про те, що згідно Податкового кодексу України та договору № 1 від 16.07.2013р. ТОВ «Важмашбуд» постійно сплачує податок за землю до бюджету місцевого самоврядування за місцем знаходження лісової ділянки в Слов'янську ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Лиманське відділення). Також у вказаному листі зазначено, що оскільки Державне підприємство «Лиманське лісове господарство» є правонаступником прав та обовязків Державного підприємства «Краснолиманське лісове господарство», законних підстав для розірвання договору № 1 від 16.07.2013р. не існує.

В матеріалах справи наявна також копія листа Краснолиманського відділення Словянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області № 2301/10/05-17-15 від 19.05.2015р., в якому останнє повідомило відповідача про те, що останнє з січня 2015р. є платником рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів. Також у вказаному листі зазначено щодо надання податкової декларації з плати за землю та сплати земельного податку до бюджету, що відповідно до п. 273.1 ст. 273 ПКУ податок за лісові землі справляється як складова рентної плати.

Посилаючись на те, що відповідачем систематично не виконуються істотні умови договору по виконанню послуг з рекреаційної діяльності від 16.07.2013р., зокрема не сплачує рентну плату за спеціальне використання лісових ресурсів, прокурор звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги прокурора не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, прокурор має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. Проте, обраний спосіб захисту порушених прав, у будь-якому випадку, має бути спрямований на відновлення таких прав.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які поширюється особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність.

При цьому за статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому кодексу.

Статтею 2 Лісового кодексу України передбачено, що лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства.

Об'єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки.

Суб'єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 3 Лісового кодексу України лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Лісові відносини, що виникають при використанні землі, надр, вод, а також відносини щодо охорони, використання й відтворення рослинного та тваринного світу, не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними законодавчими актами.

Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є обєктом земельних правовідносин, то субєктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Стаття 16 Лісового кодексу України передбачає, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Статтею 17 Лісового кодексу України передбачено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Частинами 1, 2 ст. 18 Лісового кодексу України передбачено, що об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року. Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Положеннями ст. 20 Лісового кодексу України визначені права та обов'язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування.

Так, тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності; отримувати продукцію і доходи від її реалізації.

Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов'язані: приступати до використання лісів у строки, встановлені договором; виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об'єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; не порушувати прав інших лісокористувачів.

Законом та договором можуть бути передбачені й інші права та обов'язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування.

Статтею 22 Лісового кодексу України встановлено, що підставами припинення права постійного користування лісами є: 1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом; 2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; 3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.

Право тимчасового користування лісами припиняється у випадках, передбачених ст. 78 цього Кодексу для припинення права використання лісових ресурсів.

Відповідно до ст. 78 Лісового кодексу України право використання лісових ресурсів припиняється у разі: 1) добровільної відмови від використання лісових ресурсів; 2) закінчення строку, на який було надано право використання лісових ресурсів; 3) припинення діяльності лісокористувачів, яким було надано право використання лісових ресурсів; 4) порушення правил і норм, умов спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів; 5) використання лісових ресурсів способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів, призводять до погіршення навколишнього природного середовища; 6) порушення встановлених строків справляння збору за використання лісових ресурсів; 7) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням; 8) невідшкодування в установленому порядку збитків, заподіяних лісовому господарству внаслідок порушень лісового законодавства, та невиконання вимог щодо усунення виявлених недоліків.

Підпунктами 2.20, 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" роз'яснено, що у вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Крім того, роз'яснено, що у справах зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Стаття 188 ГК України передбачає, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Стаття 651 Цивільного кодексу України визначає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом наведеної норми, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Отже, стороною, якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Вказана правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-75цс13.

Ст.ст. 8,9,14 Податкового кодексу України (далі ПКУ) визначено, що рентна плата - це загальнодержавний податок, який справляється також і за спеціальне використання лісових ресурсів.

Порядок встановлення ставок збору за спеціальне використання лісових ресурсів та його сплати встановлено Розділом ІХ Податкового кодексу України.

Статтею 256 ПКУ (п.п. 256.1., 256.2., 256.2.5.) передбачено, що платниками рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів є лісокористувачі - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи (крім фізичних осіб, які мають право безоплатно без видачі спеціального дозволу використовувати лісові ресурси відповідно до лісового законодавства), а також фізичні особи - підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами. До обєктів оподаткування рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів входить серед інших і використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт.

Слід зазначити, що згідно статті 258 ПКУ саме на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до ст. 273 Податкового кодексу України податок за лісові землі справляється як складова рентної плати, що визначається податковим законодавством. Ставки податку за один гектар нелісових земель, які надані у встановленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства, встановлюються відповідно до статті 274 цього Кодексу.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на лист Головного управління ДФС у Донецькій області № 4930/10/05-99-12-04-15 від 06.04.2017р., в якому останнє повідомило про те, що ТОВ «Важмашбуд» не подає звітність та не сплачує рентну плату за спеціальне використання лісових ресурсів.

Суд зауважує, що в матеріалах справи наявні копії податкових декларацій з рентної плати за 3 квартал 2014р., за 4 квартал 2014р., за 1 квартал 2015р., за 2 квартал 2015р., за 3 квартал 2015р., за 4 квартал 2015р., за 1 квартал 2016р., за 2 квартал 2016р., за 3 квартал 2016р., за 4 квартал 2016р., за 1 квартал 2017р., за 2 квартал 2017р., а також податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014р., за 2016р., за 2017р.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії платіжного доручення № 218 від 07.06.2017р. на суму 76 475, 64 грн. за використання корисних властивостей лісу згідно декларацій, № 582 від 20.12.2013р. на суму 4994,06 грн. збір за використання корисних властивостей лісу згідно договору № 1 від 16.07.2013р., № 498 від 07.11.2013р. на суму 850,44 грн. збір за використання корисних властивостей лісу згідно договору № 1 від 16.07.2013р., № 437 від 04.10.2013р. на суму 3329,37 грн. збір за використання корисних властивостей лісу згідно договору № 1 від 16.07.2013р., № 276 від 17.07.2017р. на суму 7485,08 грн. за використання корисних властивостей лісу за 2 квартал 2017р. згідно декларації, № 387 від 10.10.2017р.на суму 11252,28 грн. за використання корисних властивостей лісу за 3 квартал 2014р. та 4 квартал 2014р. згідно декларації, а також платіжні доручення на підтвердження сплати земельного податку по б/в «Черьомушки»: № 325 від 30.07.2013р. на суму 236, 07 грн., № 391 від 05.09.2013р. на суму 472,14 грн., № 436 від 04.10.2013р. на суму 236,07 грн., № 515 від 14.11.2013р. на суму 236,07 грн., № 581 від 20.12.2013р. на суму 236,05 грн., № 41 від 28.01.2014р. на суму 236,07 грн., № 72 від 20.02.2014р. на суму 236,07 грн., № 140 від 01.04.2014р. на суму 236,07 грн., № 190 від 30.04.2014р. на суму 236,07 грн., № 9 від 13.05.2014р. на суму 236,07 грн., № 224 від 20.06.2014р. на суму 236,07 грн., № 65 від 15.07.2014р. на суму 236,07 грн., № 131 від 27.08.2014р. на суму 236,07 грн., № 186 від 24.09.2014р. на суму 236,07 грн., № 236 від 23.10.2014р. на суму 236,07 грн., № 272 від 14.11.2014р. на суму 236,07 грн., № 328 від 15.12.2014р. на суму 236,07 грн., № 44 від 27.01.2015р. на суму 236,07 грн., № 95 від 27.02.2015р. на суму 353,63 грн., № 115 від 10.03.2015р. на суму 294,85 грн., № 147 від 07.04.2015р. на суму 294, 85 грн.. № 218 від 26.05.2015р. на суму 294, 85 грн., № 284 від 07.07.2015р. на суму 294,85 грн., № 342 від 06.08.2015р. на суму 294,85 грн., № 369 від 21.08.2015р. на суму 294,85 грн., № 407 від 23.09.2015р. на суму 294,85 грн., № 467 від 06.11.2015р. на суму 294,85 грн., № 487 від 20.11.2015р. на суму 294,85 грн., № 504 від 04.12.2015р., № 11 від 26.02.2016р. на суму 425,64 грн., № 57 від 18.04.2016р. на суму 425,64 грн., № 65 від 20.04.2016р. на суму 425,64 грн., № 93 від 24.05.2016р. на суму 425,64 грн., № 109 від 22.06.2016р. на суму 425,64 грн., № 160 від 22.07.2016р. на суму 851,28 грн., № 168 від 03.08.2016р. на суму 425,64 грн., № 243 від 19.09.2016р. на суму 425,64 грн., № 282 від 18.10.2016р. на суму 425,64 грн., № 331 від 09.11.2016р. на суму 425,64 грн., № 393 від 15.12.2016р. на суму 425,64 грн., №15 від 17.02.2017р. на суму 902,36 грн., № 74 від 17.03.2017р. на суму 451,18 грн., № 112 від 11.04.2017р. на суму 451,18 грн., № 195 від 25.05.2017р. на суму 451,18 грн., № 248 від 29.06.2017р. на суму 451,18 грн.

Суд зазначає, що згідно наданих прокуратурою Донецької області пояснень № 05/2-613вих-17 від 14.12.2017р. на даний час у ТОВ «Важмашбуд» заборгованість зі сплати земельного податку та заборгованості зі сплати за використання корисних властивостей лісу за договором довгострокового тимчасового користування лісами № 1 від 16.07.2013р. відсутня, на підтвердження чого надано лист ГУ ДФС у Донецькій області № 35166/10/05-99-47-20 від 12.12.2017р. Згідного вказаного листа Головне управління ДФС у Донецькій області на запит від 08.12.2017р. № 05/1-1674 вих.-17 повідомило заявника про те, що станом на 12.12.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАЖМАШБУД» () за неосновним місцем обліку Словянська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Лиманське відділення) немає заборгованості з податків, зборів, платежів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Конституційний Суд Україні у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Надаючи правову оцінку належності обраного прокурором способу захисту інтересів держави в особі Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства, м.Лиман, Донецька область та Державного підприємства "Лиманське лісове господарство", м. Лиман, Донецька область, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02), рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пантелеєнко проти України» від 29 червня 2006 року).

Так, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є і той, що не передбачений договором чи законом, однак основним критерієм можливості його застосування є визначення його ефективності (забезпечення реального захисту прав та інтересів).

З огляду на спірні правовідносини, відповідач не є безумовним сумлінним тимчасовим лісокористувачем, адже утворення заборгованості мало місце, однак матеріалами справи підтверджується що він виконує свої зобов'язання за спірним договором, не допускаючи при цьому саме істотних його порушень, що у свою чергу, дозволяє поповнювати бюджет та не зумовлює порушення балансу інтересів сторін за оскаржуваним договором.

Підстав вважати, що з боку відповідача нанесена істотна шкода - відсутні, оскільки, здійснюючи погашення заборгованості з рентної плати за користування лісових ресурсів відповідачем сплачено і розмір штрафних санкцій та пені за несвоєчасні розрахунки, які були нараховані міською радою. Позивач не був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору.

Серед іншого, надаючи правову оцінку даним спірним правовідносинам, колегією суддів також взято до уваги і правові висновки, викладені за постановами Верховного суду України від 21.01.2015 у справі №3-211гс14, Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018р. у справі № 924/522/17, Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018р. у справі № 925/1074/17, у яких викладено висновки стосовно систематичної несплати орендної плати.

У зазначених справах, однією із підстав розірвання договору визначено систематичну несплату відповідачем орендних платежів. Водночас, в процесі розгляду справи, судами встановлено, що відповідачем повністю погашено заборгованість з орендної плати. Як наслідок, Верховний суд України за результатом перегляду справи №910/16306/13 підтримав висновки суду касаційної інстанції про відмову в задоволенні позову щодо розірвання договору з підстав заборгованості з орендної плати, оскільки відповідачем погашено заборгованість зі сплати орендних платежів до винесення остаточного рішення по справі.

Як встановлено вище, станом на час розгляду даної справи відповідачем заборгованість була повністю погашена.

Враховуючи, що на момент розгляду справи заборгованість зі сплати за використання корисних властивостей лісу у відповідача відсутня, а тому, виходячи з приписів частини 2 статі 651 ЦК України відсутні підстави для задоволення позову через недоведеність прокурором наявності поряд з істотним порушенням договору, реальної шкоди, завданої другій стороні договору, за якої ця сторона позбавлена можливості отримати очікуване при укладенні договору.

При цьому, прокурором не доведено, яким чином розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами № 1 від 16.07.2013р. сприятиме відновленню порушених прав та, зокрема, надходженню до бюджету коштів у належному розмірі. Наразі, невідповідність договору (на теперішній час) в частині розміру збору за використання природних властивостей лісу, що підлягає сплаті відповідачем, вимогам діючого законодавства може бути виправлена шляхом подання позову про внесення відповідних змін до договору.

З огляду на встановлене вище, обраний спосіб захисту у вигляді розірвання спірного договору та повернення земельної ділянки в натурі є неефективним в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та фактично не призводить до відновлення порушених прав держави в особі Державного підприємства Лиманське лісове господарство, а навпаки призведе до недотримання справедливої рівноваги та неотримання того, на що останнє розраховувало при укладанні договору, а тому в даному випадку виключає можливість задоволення позовних вимог.

Також прокурором було заявлено вимогу про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Важмашбуд» повернути державі в особі Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» лісову ділянку площею 2,4543 га, яка розташована на території Лиманського лісництва (квартал 84, виділ 3) на території Лиманської міської ради Донецької області.

Враховуючи те, що зазначена вимога є похідною від вимоги про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами № 1 від 16.07.2013р., у задоволенні якої судом відмовлено, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Важмашбуд» повернути державі в особі Державного підприємства «Лиманське лісове господарство» лісову ділянку площею 2,4543 га, яка розташована на території Лиманського лісництва (квартал 84, виділ 3) на території Лиманської міської ради Донецької області є необґрунтованою і відповідно не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судовий збір покладається на прокурора, згідно ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 20, 629, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 19, 55, 56, 57, 77 Земельного кодексу України, ст. ст. 2, 3, 6, 17, 18, 20, 22, 78 Лісового кодексу України, ст.ст. 188, 291 Господарського кодексу України, ст. ст. 8, 9, 14, 256, 258, 273 Податкового кодексу України, ст.ст. 1, 13, 24-25, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 129 Конституції України, ст.ст. 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область в інтересах держави в особі Донецького обласного управління лісового та мисливського господарства, м.Лиман, Донецька область та Державного підприємства "Лиманське лісове господарство", м. Лиман, Донецька область до Товариства з обмеженою відповідальністю "Важмашбуд", м.Краматорськ, Донецька область про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами №1 від 16.07.2013р. та зобов'язання повернути лісову ділянку відмовити.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 25.04.2018р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.04.2018р.

Головуючий суддя Ю.С. Мельниченко

Суддя І.К. Чорненька

Суддя С.М. Фурсова