ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2018 р. Справа № 917/1852/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вх. 509 П/1-7) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 01.03.2018 року, винесену суддею Пушко І.І. в приміщенні названого суду за наслідками розгляду заяви ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" від 16.02.2018 року (вх. № 1823 від 19.02.2018 року) про відстрочку виконання рішення у справі

за позовом ТОВ "Мілксервіс", м. Вишневе,

до ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.02.2017 року у справі №917/1852/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілксервіс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" грошових коштів задоволено. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілксервіс" заборгованість в сумі 1886925,49 грн. з них: основного боргу - 1604049,86грн., пеню - 159124,05грн., 3% річних - 20918,56грн., індекс інфляції - 102833,02грн. та 28 303,90 грн. судового збору.

Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. На виконання цього рішення господарським судом Полтавської області видано наказ від 24.02.2017 року № 917/1852/16.

Відповідач 13.02.2017 року та 16.06.2017 року звертався до господарського суду Полтавської області із заявами про відстрочку виконання рішення в справі № 917/1852/16. Ухвалами від 24.02.2017 року та від 04.07.2017 року господарським судом Полтавської області відмовлено в їх задоволенні.

Ухвала господарського суду від 04.07.2017 року про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення в справі № 917/1852/16 була предметом апеляційного оскарження.

Ухвалою від 08.08.2017 року Харківський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу відповідача залишив без задоволення, ухвалу господарського суду Полтавської області від 04.07.2018 року в справі № 917/1852/16 залишив без змін.

16.02.2018 року відповідач звернувся до господарського суду Полтавської області із заявою про відстрочку виконання рішення по справі № 917/1852/16.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 01.03.2018 року у задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення відмовлено.

Відповідач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить цю ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення яким заяву відповідача задовольнити та відстрочити виконання рішення на 12 місяців.

Відповідач в обґрунтування апеляційної скарги посилається на складне фінансове становище ТОВ Овруцький молочноконсервний комбінат, яке зумовлене, зокрема, втратою підприємством основних ринків збуту своєї продукції через заборону Російською Федерацією ввезення та реалізації української продукції на території РФ, введенням обмежень на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки. Зазначає, що судами України винесено ряд рішень про стягнення з ТОВ Овруцький молочноконсервний комбінат заборгованості за його зобовязаннями перед іншими контрагентами, одночасне виконання всіх судових рішень про стягнення заборгованості з ТОВ Овруцький молочноконсервний комбінат, зокрема рішення у даній справі, може призвести до повної неплатоспроможності та банкрутства підприємства.

В судовому засіданні представник боржника (відповідача) апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник стягувача (позивача) в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для подачі відзиву.

В обґрунтування заявленого клопотання представник ТОВ "Мілксервіс" зазначає, що стягувач не отримував копії апеляційної скарги, яку боржник мав би направити при поданні апеляційної скарги, а також не отримував ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 року про відкриття апеляційного провадження, якою було встановлено строк для надання відзиву до 16.04.2018 року. Як зазначає представник ТОВ "Мілксервіс", ухвалу суду від 18.04.2018 року про призначення справи до розгляду ТОВ "Мілксервіс" отримало 24.04.2018 року, тобто на 8 днів пізніше кінцевого строку подачі відзиву.

Із посиланням на положення частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, ТОВ "Мілксервіс" просить відкласти розгляд апеляційної скарги та поновити строк для подачі відзиву.

Розглянувши зазначене клопотання ТОВ "Мілксервіс", колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень, на яку посилається стягувач в обґрунтування заявленого клопотання, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Проте, слід зазначити, що статтею 165 Господарського процесуального кодексу України врегульовані процесуальні питання щодо відзиву на позов, а не на апеляційну скаргу.

Процесуальні аспекти відзиву на апеляційну скаргу врегульовані статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, положеннями частини 1 якої, встановлено право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

При цьому, положення статті 263 Господарського процесуального кодексу України, на відміну від статті 165 Господарського процесуального кодексу України, на яку помилково спирається стягувач в обґрунтування заявленого клопотання про відкладення, не містять обмежень щодо мінімального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

До апеляційної скарги додані докази направлення її копії на адресу ТОВ "Мілксервіс" - 08132, АДРЕСА_1. Ця ж адреса ТОВ "Мілксервіс" міститься і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також зазначена стягувачем у його клопотанні.

За викладеного, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджено факт направлення боржником копії апеляційної скарги на адресу стягувача.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 року про відкриття апеляційного провадження, якою встановлено строк для надання відзиву до 16.04.2018 року, отримана ТОВ "Мілксервіс" 03.04.2018 року, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

За викладеного, колегія суддів зазначає про те, що доводи стягувача про не направлення на його адресу копії апеляційної скарги та неотримання ним ухвали суду про відкриття апеляційного провадження спростовуються матеріалами справи.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження ТОВ "Мілксервіс" отримало 03.04.2018 року - тобто за 12 днів до закінчення строку подання відзиву, що свідчить про те, що заявник клопотання мав достатньо часу на складення відзиву на апеляційну скаргу та направлення його на адресу суду, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки обставини вказані у такому клопотанні спростовуються матеріалами справи.

Крам того, колегія суддів зазначає, що відкриття апеляційного провадження здійснено 27.03.2018 року, тобто станом на 26.04.2018 року відкладення розгляду справи потягне за собою порушення строку розгляду апеляційної скарги, встановленого частиною 2 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення суду, ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» посилалось на те, що воно через дію об'єктивних та незалежних від Заявника причини (торгове ембарго Російської Федерації та заборона транзиту, що призвело до втрати основного ринку збуту товарів Товариства; збільшення порушень платіжної дисципліни боржниками товариства) опинилось у вкрай скрутному матеріальному становищі і як наслідок не може забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання Рішення суду через фактичне блокування господарської діяльності Товариства накладеними органами виконавчої служби арештами на кошти та майно.

Відповідно до положень статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, ступінь вини відповідача у виникненні спору, стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Господарський процесуальний кодекс не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про неможливість чи перешкоди одночасного виконання рішення суду. Проте, оцінюючи докази, суд керується законом та своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин по справі в їх сукупності, керуючись чинним законодавством України.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви боржника про відстрочку виконання рішення, місцевий господарський суд посилався, зокрема, на безпідставність доводів заявника щодо закриття ринку Російської Федерації, на те, що наданий заявником ОСОБА_1 про фінансові результати за 9 місяців 2017 року, не відображає реальний фінансовий стан на момент подання заяви.

Як зазначає боржник в апеляційній скарзі, до військової агресії Російської Федерації, Відповідач був одним з найбільших експортерів молочної продукції в Україні, а основними ринками збуту продукції Товариства були Російська Федерація, Республіка Казахстан та Киргизька Республіка, фактично через введені Російської Федерацією всіляких обмежень щодо товарів українського виробництва Товариство через об'єктивні, загальновідомі та незалежні від нього причини втратило основний ринку збуту своєї продукції.

Разом з тим, організація та пошук нових ринків збуту є процесом вкрай довготривалим та проблематичним, потребує вливання значних фінансових коштів та ресурсів.

На підтвердження скрутного фінансового становища Відповідачем надано ОСОБА_1 про фінансові результати за 9 місяців 2017 року.

Колегія суддів не погоджується із позицією місцевого господарського суду щодо відхилення наданого заявником ОСОБА_1.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 та 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2000 року № 419, дія Порядку поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми господарювання і форми власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством. Пункт 1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 601

Фінансова звітність подається органам, до сфери управління яких належать підприємства, трудовим колективам на їх вимогу, власникам (засновникам) відповідно до установчих документів, а також згідно із законодавством - іншим органам та користувачам, зокрема органам державної статистики.

Квартальна фінансова звітність (крім зведеної та консолідованої) подається підприємствами органам, зазначеним у пункті 2, не пізніше 25 числа місяця, що настає за звітним кварталом, а річна - не пізніше 28 лютого наступного за звітним року.

Тобто, на момент звернення до суду із заявою про відстрочку (19.02.2018 р.) річний звіт боржника ще не був сформований та поданий до відповідних контролюючих органів.

За викладених обставин, колегія суддів зазначає, що боржником до заяви про відстрочку виконання рішення, враховуючи день її подання, було долучено останній з наявних в нього на той момент звіт про фінансові результати, а підстави для неврахування такого звіту - відсутні.

Одночасно ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» були надані до суду докази на підтвердження вжиття заходів зі стабілізації роботи підприємства, які можуть сприяти продовженню господарської діяльності, зокрема - укладений між боржником та Сільськогосподарським приватним підприємством «РВД-Агро» договір про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 06.11.2017 року, рішення учасників товариства про внесення додаткових внесків до статутного капіталу, викладеного в протоколі загальних зборів учасників ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» від 01.11.2017 року, контракт № 06/02 від 06.02.2018року, укладеного боржником з «G.M. Group»

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо визнання недійсними вказаних до говорів та рішення, а доводи місцевого суду щодо відхилення цих доказів базуються на припущеннях невиконання сторонами як вказаного договору і контракту, так і рішення учасників товариства.

Так, відповідно до пункт 2.1 контракту № 06/02 від 06.02.2018року, укладеного боржником з «G.M. Group» (Грузія), п. 2.1 передбачає, що товар має бути поставлений покупцю у відповідності із затвердженою документацією на умовах РСА - м. Гадяч, Полтавська область, України, після отримання 100% суми авансу (передоплати). В додатковій угоді № 1 до цього контракту передбачена поставка з червня 2018 року з оплатою наступного місяця за місяцем поставки, тобто з серпня 2018 року.

Відхиляючи посилання боржника на вказаний контракт, місцевий господарський суд зазначив про те, боржник при поданні попередньої заяви про відстрочку вже посилався на контракт з цим же покупцем, укладений 15.03.2017 року і Додаткова угода до нього передбачала поставку, зокрема, в січні 2018 року на суму 283403,8 дол. США та в лютому 2018 року на суму 212552,8 дол. США. Як пояснив представник заявника в судовому засіданні, фактично поставка по цьому контракту не відбулась. За таких обставин суд зазначив, що заявником не доведено, що новий контракт з цим же покупцем може бути реально виконаний.

Колегія суддів не може погодитись із такими твердженнями місцевого господарського суду, оскільки вони побудовані лише на припущеннях суду.

На думку колегії суддів, з матеріалами справи підтверджуються об'єктивні причини погіршення фінансового стану ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» через незалежні від Заявника обставини (торгове ембарго Російської Федерації та заборона транзиту, що призвело до втрати основного ринку збуту товарів Товариства; збільшення порушень платіжної дисципліни боржниками товариства); об'єктивна неможливість, враховуючи фінансовий стан підприємства - ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду; намагання боржника стабілізувати фінансовий стан, що підтверджується наявними контрактами, укладеними ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» з іноземними контрагентами, прибуток від виконання яких дозволить покрити заборгованість за рішенням суду.

Наданими боржником доказами підтверджується можливість отримання доходів у разі виконання вищевказаних контрактів які, в свою чергу, можуть бути спрямовані на відшкодування суми заборгованості позивачу у цій справі.

Водночас, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Питання щодо надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, у зв'язку з чим господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача, так і заперечення відповідача.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що доказів завдання збитків позивачу у разі задоволення вказаної заяви матеріали справи не містять, як і не містять доказів на підтвердження майнового стану позивача, зокрема балансу (звіту про фінансовий стан), а також, що боржник не відмовляється від виконання своїх зобов'язань перед кредитором та не ухиляється від виконання судового рішення, тому звернувся із заявою щодо відстрочки його виконання з метою надання можливості боржнику за цей час вжити заходів для реального виконання своїх зобов'язань, оскільки у зв'язку з скрутним фінансовим становищем заявника негайне виконання рішення суду є неможливим.

За таких підстав та враховуючи те, що наведені заявником підстави для відстрочки виконання судового рішення є винятковими, особливими та непереборними, тобто такими, що ускладнюють виконання рішення боржником у встановлені строки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваної ухвали господарського суду Полтавської області від 01.03.2018 року та задоволення заяви ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" від 16.02.2018 року про відстрочку виконання рішення у справі.

Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню, оскільки постановлена за умов неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим - апеляційна скарга боржника підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 01.03.2018 року скасувати.

Заяву ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про відстрочку виконання рішення суду задовольнити.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2017 року у справі 917/1852/16 на 12 місяців.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02.05.2018 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.