РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018Справа № 910/1218/18
Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., за участі секретаря судового засідання Жук В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 910/1218/18

За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 106 232,57 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 106 232,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу позивача було здійснено відправлення вагонів за залізничними накладними, втім під час слідування вагонів була виявлена нестача вантажу, про що складено відповідні комерційні акти. Відтак, оскільки саме залізниця не забезпечила збереження вантажу під час його перевезення, просить стягнути з відповідача вартість втраченого вантажу в сумі 106232,57 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.02.2018 р. відкрито провадження у справі № 910/1218/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначений на 27.03.2018.

26.03.2018 відповідач, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва, подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позивачем на підтвердження завданих збитків не надано належних доказів у відповідності до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, а надані рахунок-фактура №91825212 від 04.12.2017 та сертифікати якості №№ 24211, 24212, 13540 не є належними доказами фактичних збитків, у розмірі дійсної вартості вантажу.

26.03.2018 позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначено, що на підтвердження кількості та розміру вартості втраченого вантажу до позовної заяви додані оригінали комерційних актів, оригінал залізничної накладної, належним чином засвідчені копії виданого вантажовідправником рахунку-фактури №91825212 від 04.12.2017 і сертифікати якості. При цьому, до позову додані копії платіжних доручень № від 12.01.2018 і № від 15.01.2018 та реєстри до них, згідно яких рахунок №91825212 від 04.12.2017 оплачений позивачем у повному обсязі.

У судовому засіданні 27.03.2018 суд постановив відкласти розгляд справи на 24.04.2018.

В судове засідання 24.04.2018 позивач не з'явився, в той же час направив на адресу суду заяву №09/4 від 14.03.2018, в якій просив суд провести розгляд даної справи без його участі за наявними матеріалами.

Відповідач також в судове засідання 24.04.2018 не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить протокол судового засідання від 27.03.2018.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відтак, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання розгляду справи і не повідомив суду про причини неявки, а також заяву позивача про розгляд справи за його відсутності суд на місці постановив ухвалу про розгляд справи за відсутності сторін за наявними матеріалами, яка занесена до протоколу судового засідання.

Відповідно до ч.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 24.04.2018 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

В нарадчій кімнаті 24.04.2018р. судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016 між Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча») (позивач, покупець) було укладено Договір № 245/108/16 Сб, за умовами якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти та оплатити коксову продукцію на умовах, передбачених даним договором.

З метою виконання вказаного договору, між позивачем (вантажовласник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - виконавець, відповідач) було укладено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017 від 25.12.2015 (далі - Договір), предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору вантажовласник зобов'язується пред'являти виконавцю у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним, або прибувають на його адресу. Передача замовлень на перевезення вантажовідправниками та їх узгодження залізницею здійснюється через автоматизовану систему «МЕСПЛАН» (АС «МЕСПЛАН» з накладенням ЕЦП), у цьому випадку місячне замовлення у паперовому вигляді не надається.

Виконавець, в свою чергу, зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати йому додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього Договору.

10.03.2017 до Договору було внесено зміни через укладення Додаткової угоди № 6, якою було продовжено термін дії даного правочину до 31.12.2017 року включно.

За своєю юридичною природою, Договір, укладений між позивачем та відповідачем є договором перевезення, а частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

04.12.2017 Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» здійснено відправку коксу доменного (вологого) на адресу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (вантажоодержувач) залізничним транспортом на станцію призначення Маріуполь-Сортувальний, що підтверджується залізничною накладною №53229951.

На станції призначення було проведено перевірку кількості та маси вантажу та за результатами зважування виявлено не відповідність фактичної маси вантажу, з масою яка зазначена в накладній, про що складено комерційні акти.

Так, 06.12.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/1090, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №59195669 в кількості 2 250 кг, про що в накладній від 04.12.2017 №53229951 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/1090 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.12.2017 №12987 станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось комісійне переважування вказаного вагону.

За документом значиться: вантаж кокс доменний (вологий), насипний. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто - не вказано, тара з брусу - 27 750 кг, нетто - 53600 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 79100 кг, тара з брусу - 27 750 кг, нетто - 51350 кг, що менше документа на 2 250 кг. Навантаження у вагоні нижче рівня бортів на 100 мм, горбоподібне, над 1 та 2 конусом знята шапка. Маркування відсутнє, що відповідає попутному акту загальної форми №12987 від 05.12.2017 ст. Волноваха Донецької залізниці. Течі вантажу немає. Вагон прибув в технічному відношенні справний.

06.12.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/1091, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №59195560 в кількості 2400 кг, про що в накладній від 04.12.2017 №53229951 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/1091 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.12.2017 №12995 станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось комісійне переважування вказаного вагону.

За документом значиться: вантаж кокс доменний (вологий), насипний. Вага визначена відправником на вагонних вагах (150 т.): брутто - не вказано, тара з брусу - 27 900 кг, нетто - 55600 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 81100 кг, тара з брусу - 27900 кг, нетто - 53200 кг, що менше документа на 2400 кг. Навантаження у вагоні вище рівня бортів на 500-600 мм., «капелюхопобідна». Поверхня вантажу маркована вапном однією поздовжньою смугую уздовж вагона. В другому конусі по ходу потяга наявна виїмка розміром 6000 мм х 2800 мм х 500-700 мм в глибину вагона. В районі виїмки маркування порушено, що відповідає попутному акту загальної форми №12995 від 05.12.2017 станції Волноваха Донецької залізниці Течі вантажу немає. Вагон прибув в технічному відношенні справний.

06.12.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/1092, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №59177998 в кількості 2800 кг., про що в накладній від 04.12.2017 №53229951 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/1092 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.12.2017 №12986 станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось комісійне переважування вказаного вагону.

За документами значиться: вантаж кокс доменний (вологий) насипний. Вага визначена відправником на вагонних вагах ( 150 т): брутто - не вказано, тара з брусу - 28 650 кг, нетто - 59 650 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 85 500 кг, тара з брусом - 28 650 кг, нетто - 56 850 кг, що менше документа на 2 800 кг. Навантаження в вагоні вище рівня бортів на 300-400 мм "капелюхоподібне". Поверхня вантажу маркована вапном однією поздовжньою смугою уздовж вагону. Над 1-2 конусом по ходу потяга є виїмка розміром 3000-4000мм х 2 800мм х 600мм у глибину вагону. В районі виїмки маркування порушене, що відповідає попутному акту з/ф № 12986 05.12.17 станції Волноваха Донецької залізниці Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.

06.12.2017 на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/1093, який свідчить про недостачу вантажу в вагоні №59192609 в кількості 6 000 кг, про що в накладній від 04.12.2017 №53229951 була зроблена відповідна відмітка.

В комерційному акті №485604/1093 зазначено, що на підставі акта загальної форми від 05.12.2017 №12990 станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось комісійне переважування зазначеного вагону.

За документом значиться: вантаж кокс доменний (вологий) насипний. Вага визначена відправником на вагонних вагах ( 150 т): брутто - не вказано, тара з брусу - 28 850 кг, нетто - 50 650 кг. При переважуванні вага виявилась: брутто - 73 500 кг, тара з брусу - 28 850 кг, нетто - 44 650 кг, що менше документа на 6 000 кг. Навантаження в вагоні нижче рівня бортів на 400-500 мм. Поверхня вантажу по документах маркована поздовжньою смугою уздовж вагону вапном, фактично маркування відсутнє, завантаження нерівномірне, горбоподібне, по всьому вагону знятий капелюх, що відповідає попутному акту з/ф від 05.12.2017 №12990 станції Волноваха Донецької залізниці. Течі вантажу немає. Вагон прибув у технічному відношенні справний.

Відтак, у зв'язку з незбереженням прийнятого до перевезення вантажу залізницею позивач просить стягнути з відповідача збитки, які були завдані йому у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні в сумі 106232,57 грн. При цьому, позивач зазначає, що вартість 1 тонни вантажу в вагоні №59195669 відповідно до рахунку вантажовідправника № 91825212 від 04.12.2017 та сертифіката якості складає 11454,82 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 11007129,19 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 1153,100 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 11 454,82 грн. (в тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні №59195669 складає 13 516,69 грн.

Вартість 1 тонни вантажу у вагоні №59195560 відповідно до рахунку вантажовідправника №91825212 від 04.12.2017 та сертифіката якості складає 11 474,58 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 1 608 353,91 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 168,20 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 11 474,58 грн. (в тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні №59195560 складає 14802,21 грн.

Вартість 1 тонни вантажу у вагоні №59177998 відповідно до рахунку вантажовідправника №91825212 від 04.12.2017 та сертифіката якості складає 12890,76 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 3 739 931,78 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 348,15 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 12890,76 грн. (в тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні №59177998 складає 20754,12 грн.

Вартість 1 тонни вантажу у вагоні №59192609 відповідно до рахунку вантажовідправника №91825212 від 04.12.2017 та сертифіката якості складає 11 454,82 грн. (в тому числі ПДВ), виходячи з розрахунку: 11 007 129,19 грн. * 1,2 (загальна сума рахунку, з урахуванням ПДВ) : 1153,100 т (загальна кількість вантажу згідно з рахунком) = 11454,82 грн. (в тому числі ПДВ). Отже, вартість втраченого вантажу у вагоні №59192609 складає 57159,55 грн.

Відповідач заперечив проти позову та просив відмовити в його задоволенні з тих мотивів, що відшкодуванню за втрату чи недостачу вантажу підлягають фактичні збитки, що виникли з вини Залізниці у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка позивачем не доведена.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Абзацом першим статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (стаття 113 Статуту).

Абзацом першим статті 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу (абз. 2 ст. 130 Статуту).

Частиною першою статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Частиною другою статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість і тягар доведення відповідного розміру збитків покладається саме на позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Втім, позивач під час розгляду справи не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів дійсної вартості втраченого вантажу, а рахунок-фактура від №91825212 від 04.12.2017, на підставі якого позивач вирахував вартість втраченого вантажу, не є таким в розумінні ст.ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження оплати позивачем товару, який перевозився, а саме коксу доменного (вологого). При цьому, надані позивачем платіжні доручення від 12.01.2018 № на суму 60 000 000,00 грн., № від 15.01.2018 на суму 268342826,47 грн. та сформовані самим позивачем реєстри до вказаних платіжних доручень, не можуть бути прийняті судом як належні та достатні докази оплати товару саме за рахунком-фактурою від 04.12.2017 №91825212.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 924 ЦК України, ст.ст. 113, 130 Статуту залізниць України залізниця відповідає за збереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Отже, позивач на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу не може посилатися лише на не оплачений ним рахунок-фактуру від 04.12.2017 №91825212, за відсутності іншого документа відправника, на підтвердження заявленої позивачем (одержувачем) вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі №910/13327/17 від 27 лютого 2018 року.

Ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 106232,57 грн. не є належним чином доказово обґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 106232,57 грн. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.05.2018.

Суддя Т.В.Васильченко