УХВАЛА

26 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 924/881/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Білоуса В.В., Погребняка В.Я.,

представники сторін:

ТОВ "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" - Юрченко В.Я., Шуліка Ю.І.,

арбітражного керуючого Аверкіна В.В. - Казмірук В.В.,

ПАТ "Полонський гірничий комбінат" - Синишин О.А.,

ПАТ "Брокбізнесбанк" - Жбадинський О.М.,

розпорядника майна Яроша В.Ю. - Ярош В.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"

про відвід судді Касаційного господарського суду - Погребняка В.Я.

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс"

до Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат"

про визнання банкрутом (скарга на дії ліквідатора),

ВСТАНОВИВ:

20.04.2018 Публічне акціонерне товариство "Полонський гірничий комбінат" подало заяву про відвід судді Касаційного господарського суду - Погребняка В.Я.

Заяву мотивовано тим, що постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 у справі № 904/881/16 (колегія суддів у складі: Панова І.Ю. (головуючий), Короткевич О.Є., Погребняк В.Я.) касаційну скаргу Департаменту ДВС України Міністерства юстиції України Департаменту ДВС України Міністерства юстиції України задоволено, ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 23.11.2016 у даній справі скасовано і справу передано на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду. Вказана постанова, якою, на думку заявника, було грубо порушено конституційні норми процесуального права до Верховного Суду України не оскаржувалась, з огляду на те, що підставами для її перегляду у відповідності до пункту 2 частини першої статті 11116 чинного на той час Господарського процесуального кодексу України могло бути лише неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі. Проте, у нашому випадку це рішення такому не перешкоджало, що формально виключало можливість її перегляду Верховним Судом України. Оскаржуваною ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду на підставі пункту 1 частини першої статті 80 чинного на той час Господарського процесуального кодексу України припинено провадження за апеляційною скаргою, тобто не розглянуто справу (спір) по суті. Така ухвала загалом була мотивована тим, що оскільки Департамент ДВС України Міністерства юстиції України не є кредитором боржника або іншим учасником (стороною) провадження у справі про банкрутство, а є органом виконання судових рішень, тому у нього відсутнє право на подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду в порядку статті 91 чинного на той час Господарського процесуального кодексу України, оскільки така ухвала будь-яким чином не порушує його прав, обов'язків чи охоронюваних законом інтересів. Задовольняючи касаційну скаргу у мотивувальній частині постанови, судді Вищого господарського суду України (серед яких і Погребняк В.Я.) послалися на наступне: "Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження. Пункт 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом. Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону. Таким чином ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку". Проте, заявник зазначає, що посилання зроблено на не чинний уже на той час п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який передбачає абсолютно інший правовий режим регулювання правовідносин щодо наявності чи відсутності прав на касаційне оскарження. Чинний ж на дату прийняття Вищого господарського суду України постанови п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який викладений у редакції Закону від 02.06.2016 № 1401-VIII, викладений абсолютно по іншому, зокрема: "Основними засадами судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення". Отже внаслідок застосування не чинної редакції Конституції України, вказаними суддями Вищого господарського суду України (в тому числі і Погребняком В.Я.), проголошуючи рішення Іменем України, фактично перевернуто усе з "ніг на голову", і якщо б застосувати у тому разі чинну норму Конституції України, то треба було б, на думку скаржника, відмовляти у прийнятті до розгляду касаційної скарги взагалі і не розглядати її по суті. Що стосується освідченності суддів у існуванні нової редакції Конституції України з 30.09.2017 є те, що ці ж самі судді (за виключенням судді Короткевича О.Є.) ще 16.01.2017 у справі № 927/783/16 прийняли дві аналогічні за змістом ухвали, у яких послалися на чинну редакцію п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України і констатували те, що основним засадами судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, і як наслідок відмовили у прийнятті касаційної скарги, тобто прийняли прямо протилежне рішення. Боржник не вважає за належне долучати до даної заяви про відвід названі вище судові рішення, оскільки за зазначеними реквізитами їх вільно і безперешкодно можна віднайти у Єдиному державному реєстрі судових рішень. За наслідками прийняття такої постанови Вищим господарським судом України від 11.04.2017, залученим боржником адвокатом, було подано скаргу на зазначених вище суддів до Вищої ради правосуддя, рішенням якої з невідомих боржнику підстав, було відмовлено у притягненні до дисциплінарної відповідальності суддів, а суддя Погребняк В.Я., безперешкодно незважаючи на очевидне порушення норм Конституції України, як норми прямої дії, успішно пройшов конкурс на посаду судді Верховного Суду. Окрім цього, боржником було подано до прокуратури міста Києва заяву про вчинення злочину, передбаченого статтею 375 Кримінального кодексу України внаслідок неправосудного рішення, проте прокуратурою та в подальшому Печерським районним у м. Києві судом, було відмовлено у внесення запису про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Рішення Печерського районного суду в подальшому до апеляційної інстанції не оскаржувалося. Таким чином, на думку заявника, станом на сьогодні, є беззаперечним об'єктивно існуючий факт достатньої юридично-правової кваліфікації судді Погребняка В.Я. та суб'єктивно існуючий факт умовного конфлікту (можливе бажання помсти) між таким суддею та стороною у даній справі. При цьому, подаючи дану заяву про відвід судді Погребняка В.Я., сторона провадження усвідомлює і знає, що існує і інша, 4-та частина ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, яка загалом визначає, що не може бути підставою для відводу рішення конкретного судді у іншому спорі за участю тієї ж сторони, яка не погодилася із таким рішенням. Проте, у даному разі підставою для відводу є не сутність попереднього рішення судової колегії за участю судді Погребняка В.Я., а очевидне (навіть без наслідків перегляду Верховним Судом України) застосування ним не чинної (попередньої) норми Основного закону держави, яка докорінно змінила сутність інституту касаційного перегляду судових рішень, що може вказувати на його некомпетентність та відповідно об'єктивну боязнь сторони щодо можливого прийняття аналогічного прийнятого рішення із застосуванням не чинних норм законодавства. Згідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, існування безсторонності повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечив суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі у розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді. В той же час, відповідно до висновку № 1 Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваності суддів від 01.01.2001, суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільним від цього в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості суддів у результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна до суду. З огляду на викладене, заявник просить задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" та відвести від участі у розгляді справи № 924/881/16 суддю Погребняка В.Я.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для відводу судді.

Згідно з частиною третьою статті 39 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Розглянувши заяву представника Публічного акціонерного товариства "Полонський гірничий комбінат" про відвід судді Погребняка В.Я., колегія суддів Касаційного господарського суду вважає її безпідставною, оскільки відповідно до частини четвертої статті 35 Господарського процесуального кодексу України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Враховуючи викладене, встановивши необґрунтованість у заявленому відводі судді Касаційного господарського суду Погребняку В.Я., колегія суддів прийшла до висновку про зупинення провадження у справі № 924/881/16 в порядку частини третьої статті 39 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Зупинити провадження у справі № 924/881/16 до вирішення питання про відвід судді Касаційного господарського суду Погребняка В.Я.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк