КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2018 р. Справа№ 925/1434/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Юхта М.С. - представник на підставі ордеру № 253161 від 15.11.2017 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Драбівське"

на рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 р.

у справі № 925/1434/17 (суддя - Скиба Г.М. )

за позовом приватного акціонерного товариства "Драбівське"

до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого підрозділу Драбівського району електричних мереж

про визнання недійсним зобов'язання,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 р. приватне акціонерне товариство "Драбівське" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" в особі відокремленого підрозділу Драбівського району електричних мереж про визнання недійсним зобов'язання в частині нарахування заборгованості за договором про постачання електричної енергії №51 від 25.05.2016р., укладеного між позивачем та відповідачем, що визначено рахунком-фактурою №51 від 20.10.2017р. відповідача за понаддоговірну величину споживання електричної енергії за жовтень 2017 року, та відшкодування судових витрат.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 р. у справі № 925/1434/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що рахунків на оплату вимог, визначених в повідомленні, споживачу не направлялось, а тому позивач самостійно вніс кошти 29 673,31 грн. відповідачу, згідно платіжного доручення №880 від 13.10.2017р. Відповідач не коригував об'єми споживання позивачем електроенергії в жовтні 2017р., тобто перевищення об'єму споживання електроенергії відповідачем підтверджено сторонами. Нарахована до сплати відповідачем (постачальником електроенергії) заборгованість в рахунку-фактурі №51 від 20.10.2017р. є вимогою постачальника до споживача по оплаті, а не зобов'язанням постачальника.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство "Драбівське" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 р. по справі № 925/1434/17 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Драбівський РЕМ прийняв 29 673,31 грн. за платіжним дорученням № 880 від 13.10.2017 р. та відповідно не вчинив жодних дій щодо повернення вказаних грошових коштів, що свідчить про зарахування цієї суми в рахунок оплати додатково заявлених обсягів споживача активної електричної енергії. Також вказав, що судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки долученим доказам, в яких вказано, що 16.10.2017 р. на підприємстві у зв'язку з роботою сушарки були робочі дні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 925/1434/17 за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Драбівське" на рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 р. та призначено розгляд апеляційної скарги.

22.03.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання 17.04.2018 р. представник позивача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 17.04.2018 р. представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.05.2016р. між публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" від імені якого діє Драбівський район електричних мереж (Постачальником) та приватним акціонерним товариством "Драбівське" (Споживачем) укладено договір про постачання електричної енергії №51 (Договір, а.с. 48-51), за умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з дозволеною потужністю 124 кВт (сто двадцять чотири кВт), величини якої по об'єктах Споживача визначені п. 6 додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 2.1. вищевказаного договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (надалі -ПКЕЕ).

Згідно з п. 2.2 договору постачальник зобов'язується постачати споживачу електричну енергію як різновид товару: в обсягах визначених відповідно до розділу 5 та з урахування умов розділу 6 цього Договору додаток "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу".

Пунктом 2.3 договору споживач зобов'язаний, зокрема, виконувати умови цього Договору; дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 цього Договору та режиму роботи електроустановки відповідно до додатків "Графік знаття показів засобів обліку електричної енергії" та "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу та Субспоживачу"; оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік знаття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п. 3.2.1. договору споживач, зокрема, має право на зміну (коригування) договірних величин споживання електричної енергії у порядку, визначеному умова розділу 5 цього договору.

Пунктами 5.2 та 5.5 Договору передбачено, що договірні величини споживання електричної енергії визначаються на рівнях заявлених Споживачем згідно з пунктом 5.1 цього Договору обсягів. Звернення Споживача щодо коригування протягом поточного розрахункового періоду договірних величин розглядаються Постачальником відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури.

Додатком №1 до договору передбачені очікувані обсяги споживання електричної енергії (договірна величина споживання електричної енергії) на жовтень 2017 року - 13,3 тис. кВт. год.

Відповідно до Додатку №3 до Договору, розрахунковий період для визначення обсягу спожитої електричної енергії дорівнює плановому періоду та становить один місяць, а саме: з 20 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

13.10.2017р. ПрАТ "Драбівське" звернулось до Драбівського району електричних мереж з проханням збільшити обсяги постачання електричної енергії на жовтень місяць 2017р. та встановити на рівні 25000 кВт.год. (а.с. 22)

Позивач зазначає, що ним було сплачено грошові кошти у розмірі 29 673,31 грн. за додатково заявлені обсяги електричної енергії відповідно до рахунку №51 від 13.10.2017р., що підтверджується платіжним дорученням № 880. (а.с. 23)

13.10.2017р. відповідач листом № 1204 від 13.10.2017р. відмовив в коригуванні договірної величини споживання електричної енергії у зв'язку з несвоєчасним зверненням. (а.с. 24)

В подальшому, Драбівським РЕМ ПАТ "Черкасиобленерго" направлено ПрАТ "Драбівське" рахунок №51 від 20.10.2017р. за спожиту активну електричну енергію, в якому вказано обсяг електричної енергії за жовтень 2017 року - 24 493 кВт. год. загальною вартістю 54645,74 грн., а також рахунок №51 від 20.10.2017р. за понаддоговірну величину споживання електричної енергії за жовтень 2017 року в обсязі 11 193 кВт. год. вартістю 20 810,36 грн.

За твердженнями позивача, ним 25.10.2017 р. було подано до Драбівського РЕМ заяву, в якій було вказано, що ПрАТ "Драбівське" виконало всі вимоги Договору та ПКЕЕ щодо коригування договірних величин споживання, а саме за 5 робочих днів повідомило Драбівський район електричних мереж про збільшення обсягів споживання електричної енергії в жовтні 2017 року та відповідно оплатило додатково заявлені для споживання обсяги електричної енергії.

Листом № 1265 від 03.11.2017р. (а.с.27) Драбівський район електричних мереж повідомив, що споживачу правомірно відмовлено у коригування обсягів споживання електричної енергії у зв'язку з неподанням у встановлені строки заяви про коригування.

07.11.2017р. ПрАТ "Драбівське" отримало від Драбівського РЕМ попередження про припинення постачання електричної енергії, в якому зазначено, що "ПрАТ "Драбівське" не виконуються в повному обсязі зобов'язання за Договором про постачання електричної енергії від 25.05.2016р. №51, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 07.11.2017р. складає за понаддоговірне споживання електричної енергії 20 810,36 грн. (а.с. 29)

Позивач, звертаючись з позовними вимогами до суду, вказує на те, що в порушення вимог, визначених пунктом 4.4 ПКЕЕ, Драбівський РЕМ ПАТ "Черкасиобленерго" відмовив Споживачу - ПрАТ "Драбівське" з підстав несвоєчасного звернення щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії за жовтень 2017 року. Позивач вказує, що відповідачем на підтвердження перевищенням позивачем договірної величини споживання електроенергії за жовтень 2017 року за договором не надано акту прийняття-передавання товарної продукції на понаднормове споживання електричної енергії в розмірі 11193 кВт/год, а лише 20.10.2017р. виставлено рахунок-фактуру №51 за понаддоговірну величину споживання електричної енергії за жовтень 2017 року у розмірі 11193 кВт/год на суму 20810,36 грн. та не направлялось актів про порушення Правил користування електричною енергією, за його участю акти про порушення не складались. Рахунків на оплату вимог, визначених в повідомленні - не направлялось.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що рахунків на оплату вимог, визначених в повідомленні, споживачу не направлялось, а тому позивач самостійно вніс кошти 29673,31 грн. відповідачу згідно платіжного доручення №880 від 13.10.2017р. Відповідач не коригував об'єми споживання позивачем електроенергії в жовтні 2017р., тобто перевищення об'єму споживання електроенергії відповідачем підтверджено сторонами. Нарахована до сплати відповідачем (постачальником електроенергії) заборгованість в рахунку-фактурі №51 від 20.10.2017р. є вимогою постачальника до споживача на оплату, а не зобов'язанням постачальника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За приписами статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Сторонами договору погоджена потужність енергоустановок позивача (споживача) - 124 кВт.

Взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами, регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за №417/1442 (із змінами) (далі - ПКЕЕ).

Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб (крім населення) (абзац другий пункту 1.1 ПКЕЕ).

Договірні величини споживання електричної енергії, а також порядок погодження, встановлення, перегляду та коригування договірних величин; договору про постачання електричної енергії є однією з істотних та обов'язкових умов, яка має містити такий вид домовленостей (положення пункту 5.5 ПКЕЕ).

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що звернення Споживача щодо коригування протягом поточного розрахункового періоду договірних величин розглядаються Постачальником відповідно до передбаченої ПКЕЕ процедури.

Частиною 1, 3 пункту 4.4. Правил користування електричною енергією встановлено, що споживач має право протягом розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом із заявою щодо коригування договірної величини споживання електричної енергії.

Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом протягом п'яти робочих днів від дня отримання звернення розглядає заяву споживача, приймає рішення за цим зверненням та не пізніше шостого робочого дня від дня отримання звернення письмово повідомляє споживача про результати розгляду заяви. Пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду. Постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право відмовити споживачу в коригуванні (збільшенні) договірних величин у разі невиконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії.

Отже, пропозиції споживача щодо коригування договірних величин є пріоритетними за умови попередньої оплати додатково заявлених обсягів та отримання постачальником за регульованим тарифом заяви споживача не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду.

За результатами розгляду споживачу надсилається повідомлення про рівень відкоригованих договірних величин або обґрунтована відмова здійснення коригування.

Разом з тим, відповідно до положень пунктів 6.1 та 6.6 ПКЕЕ Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору.

Оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період.

Таким чином, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом не має права відмовити споживачу в коригуванні (збільшенні) договірної величини споживання електричної енергії за умови письмового звернення споживача до постачальника електричної енергії за регульованим тарифом та здійснення споживачем попередньої оплати додатково заявлених обсягів споживання електричної енергії (у разі якщо договором про постачання електричної енергії передбачена попередня оплата) не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення розрахункового періоду, а також у разі виконання споживачем своїх зобов'язань щодо оплати електричної енергії за договором про постачання електричної енергії.

При цьому, у разі невиконання споживачем однієї з вищевказаних умов, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право відмовити цьому споживачу в коригуванні договірної величини споживання електричної енергії.

Згідно пункту 1 Додатку №3 до договору розрахунковим періодом є місяць з 20 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця.

Тобто, датою закінчення розрахункового періоду вважається 19 число розрахункового

місяця.

13.10.2017 р. ПрАТ «Драбівське» звернулося до Драбівського РЕМ із заявою щодо збільшення договірної величини споживання електричної енергії на розрахунковий па «жовтень» 2017 року до 25,000 тис. кВт*год.

В той же час, позивачем було порушено терміни звернення з письмовою вимогою до відповідача, оскільки 16.10.2017 р. було вихідним днем відповідно до Указу Президента України № 806/2014 від 14.10.2014 року та ч. 3 ст. 67 КзПП України.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідно до умов договору та ПКЕЕ, листом від 13.10.2017 р. відповідачем було правомірно відмовлено ПрАТ «Драбівське» у здійсненні коригування договірної величини споживання електричної енергії на розрахунковий період «жовтень» 2017 року у зв'язку з неподанням у встановлені строки заяви.

Крім того, з платіжного доручення № 880 від 13.10.2017 р. (а.с. 23) не вбачається за можливе встановити, що кошти у сумі 29 673,31 грн. були сплачені саме як попередня оплата за додатково заявлені обсяги споживання електричної енергії, оскільки відповідно до призначення платежу вказана сума була сплачена за електроенергію згідно рахунка № 51 від 13.10.2017 р., а не за заплановану активну електричну енергію.

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що сторонами не було відкореговано об'єм споживання позивачем електроенергії у зв'язку з правомірною відмовою постачальника послуг в коригуванні (збільшенні) договірних величин.

Згідно з пунктом 6.14 ПКЕЕ, перевищення договірної величини споживання електричної енергії визначається під час підбиття підсумків розрахункового періоду на основі підтверджених сторонами даних розрахункового обліку електричної енергії або акта приймання-передавання електричної енергії.

Пунктом 6.16 ПКЕЕ передбачено, що обсяг перевищення договірних величин споживання електричної енергії та/або величини потужності протягом розрахункового періоду оплачується споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до законодавства України та договору.

Крім того, пунктом 4.2.2 Договору встановлено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 договору, Споживач сплачує Постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

Відповідно до наданого Споживачем звіту («Акт про використану електричну енергію за жовтень 2017 рік» від 20.10.2017 р.), Драбівським РЕМ був здійснений розрахунок фактично спожитої електричної енергії за жовтень 2017 року.

Керуючись умовами договору та п. 6.14 ПКЕЕ відповідачем було правомірно виставлено рахунок - фактуру від 20.10.2017 р. № 51 за понаддоговірну величину споживання електричної енергії за жовтень 2017 року в обсязі 11 193 кВт.год на суму 20 810,36 грн. Позивач не оскаржував дії відповідача та не просив суд визнати такі дії відповідача неправомірними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Нормами частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до частин 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси, які порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Тобто, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Виходячи з приписів вищевказаних статей, такий спосіб захисту цивільних прав як визнання недійсним зобов'язання щодо оплати заборгованості за понад договірну величину споживання електричної енергії є неефективним способом захисту прав та інтересів, так як не забезпечує їх реального захисту, адже судовий акт не може бути реально виконаним, у тому числі шляхом примусового його виконання органами державної виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання недійсним зобов'язання щодо оплати заборгованості за понад договірну величину споживання електричної енергії за жовтень 2017 року у розмірі 20 810,36 грн., яке визначено рахунком-фактурою №51 від 20.10.2017р. відповідача за понаддоговірну величину споживання електричної енергії за жовтень 2017 року, задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на правову позицію викладену у постанову Вищого Господарського суду України від 16.12.2015 року у справі № 925/940/15, оскільки фактичні обставини та правове регулювання у цих справах є різним, крім того, предметом спору у зазначеній справі є стягнення коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 року у справі № 925/1434/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Драбівське" на рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 року у справі № 925/1434/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 23.01.2018 року у справі № 925/1434/17 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи № 925/1434/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24.04.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко