ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/149/17-г/4

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

за участю представників:

позивача - Помазанська С.І.

відповідача - Скакун Л.П.

третьої особи-1 - не з'явився

третьої особи-2 - Рогожинська Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 (головуючий суддя Скрипчук О.С., судді Дубник О.П., Зварич О.В.) у справі № 921/149/17-г/4

за позовом Теребовлянського районного споживчого товариства

до Теребовлянської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Відділу архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради, 2) Фізичної особи-підприємця Рогожинської Наталії Ярославівни

про усунення перешкод у здійснення права власності шляхом визнання недійсними (незаконними) паспортів прив'язки тимчасових споруд

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Теребовлянське районне споживче товариство (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Тернопільської області з позовом до Теребовлянської міської ради (далі - Відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права власності.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що видача Відповідачем ФОП Рогожинській Н.Я. чотирьох паспортів прив'язки тимчасових споруд на нежитлову будівлю Позивача, що належить йому на праві власності та розміщена на земельній ділянці, яка знаходиться у Позивача в постійному користуванні - павільйон для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, площею 54,6 кв.м під літ. "В" по АДРЕСА_1 порушує права Позивача як власника нежитлової будівлі, суперечить Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, яким врегульовано порядок видачі паспортів прив'язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, та яким не передбачено розміщення тимчасових споруд у нежитловій будівлі, а також передбачено видачу паспорта прив'язки за наявності у замовника правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій встановлюється тимчасова споруда.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2017 (суддя Бурда Н.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 в задоволені позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №201 від 20.12.2016 внесено зміни до рішення №133 від 30.08.2016 "Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд" та постановлено внести зміни, а саме в пунктах про затвердження схем розміщення тимчасових споруд підприємцям в м.Теребовля по АДРЕСА_1 для подальшого затвердження та виготовлення паспортів прив'язки тимчасових споруд замінено "АДРЕСА_1" на "вул. Паращука". Таким чином, суди дійшли висновку, що, здійснивши видачу паспортів прив'язки, орган місцевого самоврядування, виконуючи надані йому повноваження, як розпорядника земель територіальної громади, діяв у межах та у спосіб визначений нормами чинного законодавства. Крім того, судами зазначено, що Позивачем не надано доказів, що підтверджують розміщення тимчасових споруд ФОП Рогожинської Н.Я. саме у павільйоні під літ. "В" площею 54,6 кв.м, розміщеному по АДРЕСА_1.

Позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування касаційної скарги Позивач посилається на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції обставинам справи, зокрема стосовно того, що: - видаючи паспорти прив'язки тимчасових споруд підприємцям на земельну ділянку, яка є вільною, Відповідач діяв у межах та у спосіб визначений нормами чинного законодавства, оскільки це суперечить ст. 92 Земельного кодексу України щодо права Позивача на самостійне володіння і користування земельною ділянкою, яка надана йому у постійне користування; - в обґрунтування оскаржуваної постанови суд послався на ст. 3, ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, які не регулюють спірні правовідносини у даній справі. Також, скаржник посилається на недослідження судом апеляційної інстанції наявних в матеріалах справи доказів, з яких вбачається розміщення тимчасових споруд ФОП Рогожинської Н.Я. саме у павільйоні площею 56,4 кв.м, по АДРЕСА_1, що належить Позивачу. Крім того, скаржник посилається на недослідження судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів, зокрема судових рішень в інших справах, які не могли бути подані раніше, оскільки набрали законної сили після звернення Позивача з апеляційною скаргою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення Теребовлянської міської Ради народних депутатів від 08.12.2000 №224 Теребовлянському районному споживчому товариству видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ТР №001696 від 12.02.2001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №65, відповідно до якого Позивачу надано у постійне користування земельну ділянку, площею 0,6956 га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування по АДРЕСА_1 в м. Теребовля.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 34812292 від 12.03.2015 Теребовлянське РайСТ є власником цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 м. Теребовля, що складається з чотирьох об'єктів нерухомого майна, в т.ч.: літ. "А" - адміністративний будинок з додатковими приміщеннями, площею 523 кв.м; літ. "В" - павільйон по торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, площею 54,6 кв.м; літ. "Б" - павільйон по торгівлі продовольчими товарами, площею 57,4 кв.м; літ. "Д" - павільйон по торгівлі м'ясопродуктами з добудовою готелю та лабораторії, площею 670,6 кв.м.

Отже, Позивач є власником цілісного майнового комплексу, що знаходиться на території ринку в місті Теребовля по вулиці Паращука, 7 та є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 0,6956 га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

Звертаючись з позовом, Позивач посилається на те, що Відділом архітектури та містобудування Теребовлянської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 30.08.2016 №133 "Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд" видано фізичним особам-підприємцям паспорти прив'язки тимчасових споруд по вул. Паращука,7, м. Теребовля, зокрема, паспорти прив'язки тимчасових споруд торгового призначення №ТС-20/1 від 29.09.2016, №ТС-20/2 від 29.09.2016, №ТС-20/3 від 29.09.2016, №ТС-20/4 від 26.09.2016 по вул. Паращука,7 в м.Теребовля: ФОП Рогожинська Наталія Ярославівна.

Позивач зазначає, що нежитлова будівля під літ. "В" - павільйон по торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, площею 54,6 кв.м, по АДРЕСА_1, на яку Відповідачем видано ФОП Рогожинській Н.Я. чотири паспорти прив'язки тимчасових споруд, є приватною власністю Теребовлянського РайСТ, відтак, Відповідач своїми діями з видачі паспортів прив'язки тимчасових споруд ФОП Рогожинській Н.Я., порушив права та законні інтереси Теребовлянського РайСТ, як власника нерухомого майна - нежитлової будівлі під літ. "В" - павільйон по торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, площею 54,6 кв.м, і створює перешкоди у здійсненні ним права власності на вказане майно, у зв'язку з чим звернувся до господарського суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст. 3, ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч.ч. 1,4 ст. 20, ст. 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", ст. 28 Закону Укарїни "Про регулювання містобудівної діяльності", п.п. 2.1, 2.7, 2.20 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, ст.ст. 1, 33, 34, 43 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), встановивши, що рішенням виконавчого комітету Теребовлянської міської ради №201 від 20.12.2016 було внесено зміни до рішення виконавчого комітету Теребовлянської міської ради від 30.08.2016 №133 "Про затвердження схеми розміщення тимчасових споруд", а саме: в пунктах від 1 по 38 змінити: "м. Теребовля по АДРЕСА_1" на "м. Теребовля по вул. Паращука", а видані паспорти прив'язки тимчасових споруд стосуються земельної ділянки по вул. Паращука, а не Паращука,7, дійшов висновку, що здійснивши видачу паспортів прив'язки, орган місцевого самоврядування розпорядився землями територіальної громади в межах та в спосіб, визначений нормами чинного законодавства.

Колегія суддів Касаційного господарського суду не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 32 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду (ст. 36 ГПК України (в редакції до 15.12.2017).

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства, місцевий господарський суд прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідчених письмових доказів, на які посилаються учасники справи в своїх вимогах та запереченнях.

Апеляційний господарський суд, здійснюючи перегляд рішення суду першої інстанції, всупереч вимогам ч. 1 ст. 101 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) на це уваги не звернув.

Не встановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи на підставі належних та допустимих доказів унеможливлює перевірку судом касаційної інстанції правильності застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що посилаючись на те, що Позивачем не подано суду будь-яких доказів (належних і допустимих у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України), що підтверджують розміщення тимчасових споруд ФОП Рогожинської Н.Я. по вул. Паращука в м. Теребовля саме у нежитловій будівлі під літ. "В" - павільйоні по торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, площею 54,6 кв.м., розміщеному за адресою: АДРЕСА_1 у м.Теребовля (що належить Позивачу на праві власності), судами взагалі не досліджено та не надано оцінки наданим Позивачем доказам.

Зокрема, судами достеменно не встановлено, що долученими до матеріалів справи доказами підтверджується відсутність порушення права Позивача через видачу спірних паспортів прив'язки тимчасових споруд щодо земельної ділянки, яка не перебуває у постійному користуванні Позивача, чи через відсутність тимчасових споруд Рогожинської Н.Я. саме в павільйоні під літ. "В", площею 54,6 кв.м.

Також, посилаючись на чинність рішення Теребовлянської міської ради №133 від 30.08.2016, на підставі якого було видано спірні паспорти прив'язки, суд апеляційної інстанції не надав оцінку доводам Позивача, викладеним в додаткових обґрунтуваннях до апеляційної скарги від 26.06.2017, щодо визнання вказаного рішення №133 від 30.08.2016 недійсним в судовому порядку.

Отже, зважаючи на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не ґрунтуються на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, встановлення яких є необхідним для правильного вирішення спору.

В силу приписів п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України (в редакції Закону від 03.10.2017 №2147-VIII) підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтями 300, 310 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону від 03.10.2017 №2147-VIII), постанова апеляційної інстанції та рішення господарського суду підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв'язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що дослідження усіх наданих у матеріали справи доказів в сукупності з наданими сторонами поясненнями, має істотне значення для вирішення спору у цій справі та є підґрунтям для подальших висновків щодо наявності (або відсутності) підстав для задоволення позову за наведених у позовній заяві підстав.

Доводи касаційної скарги по суті заявлених позовних вимог не можуть бути досліджені судом касаційної інстанції, оскільки це виходить за межі касаційного перегляду.

Оскільки справа передається на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат у порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 03.05.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 у справі № 921/149/17-г/4 - скасувати.

3. Справу № 921/149/17-г/4 направити на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.