ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" квітня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/333/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Олейнічук (представник за довіреністю);

від відповідача: не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.1)

до відповідача: Малого приватного підприємства фірми "У І Т" (67663, Одеська обл., Біляївський р-н, 464 км., шосе Київ-Одеса)

про стягнення 10 367,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання" (надалі - ТОВ "Одесагаз-Постачання") звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача – Малого приватного підприємства фірми "У І Т" (надалі - МПП фірма "У І Т"), в якій просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 28 826,97 грн., з яких: 19 801,43 грн. – основна заборгованість, 971,75 грн. – пеня, 138,08 грн. – 3% річних, 348,32 грн. – інфляційні збитки, 7 567,39 грн. – збитки та покласти на відповідача судові витрати.

Підставою для звернення з відповідним позовом позивачем визначено порушення МПП фірма „У І Т” умов договору №002910 (2017) на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими від 13.03.2017 року, в частині проведення повного розрахунку за спожитий газ у період з березня 2017 року по січень 2018 року та перевищення обсягів спожитого газу у відповідний період.

Ухвалою господарського суду від 27.02.2018 року за даним позовом відкрито провадження у справі №916/333/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено засідання суду на 26.03.2018 року.

23.03.2018 року до суду від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог (вх. ГСОО №2-1720/18), згідно якої ТОВ „Одесагаз-Постачання” зменшило розмір заявлених позовних вимог, в зв’язку із сплатою відповідачем суми основної заборгованості після відкриття провадження у справі та водночас збільшило розмір заявлених до стягнення збитків, включивши до раніше заявленої суми розмір збитків за січень 2018 року, в зв’язку з чим просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 10 367,62 грн., з яких: 971,75 грн. – пеня, 138,08 грн. – 3% річних, 348,32 грн. – інфляційні збитки, 8 909,47 грн. – збитки.

Враховуючи, що вищевказану заяву, позивачем подано в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України, суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача від 23.03.2018р. вх. ГСОО №2-1720/18.

У судовому засіданні від 25.04.2018 року представник позивача позовні вимоги в редакції заяви вх. ГСОО №2-1720/18 підтримав та просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач – МПП фірма „У І Т” про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 26.02.2018 року (а.с. 80-85), у судові засідання не з’являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи “Не найдено”, „Не за запитом”, за відсутності жодних повідомлень МПП фірмою „У І Т” суду іншої адреси та причин неявки представника у судове засідання, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про судові засідання, в зв’язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами, відповідно до п. 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні від 25.04.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 02.05.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об’єктивно з’ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннми ст. 40 Закону України “Про ринок природного газу”, в редакції, що діяла на момент укладення між сторонами договору №002910 (2017) визначено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Як встановлено матеріалами справи, 13.03.2017р. між ТОВ "Одесагаз-Постачання" (надалі - постачальник) та МПП фірма „У І Т” (надалі - споживач) укладено договір на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (промислові споживачі та інші суб’єкти господарювання) №002910 (2017) (надалі – договір), згідно умов якого постачальник зобов’язався постачати споживачеві природний газ в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач сплачувати постачальнику вартість газу і наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Положеннями п. 3.6 договору встановлено, що обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі природного газу (далі-акт), що оформлюються на підставі даних кожного комерційного вузла обліку, вказаного в п. 2.4 даного договору.

У п. 3.7 договору визначено, що постачальник до 5-го числа місяця, наступного за звітним, надає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником Газорозподільного підприємства, погоджені постачальником та скріплені печатками.

Відповідно до п. 3.8 договору, споживач протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов’язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою споживача (при наявності), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства. До вирішення спірних питань обсяг спожитого природного газу та сума для оплати наданих послуг з постачання природного газу установлюються відповідно до даних Газорозподільного підприємства.

Згідно з п. 3.9 договору, акти прийму-передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Згідно з п. 5.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, що встановлюється постачальником та оприлюднюється ним на своєму сайті.

Положеннями п.п. 5.1.1 договору передбачено, що ціна на природний газ може змінюватись і є обов’язковою для сторін з дати вступу її в дію і оприлюднення постачальником на власному сайті та в офіційних друкованих виданнях.

Згідно з п. 5.3 договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п. 5.1 договору, є обов’язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та у розрахунках за газ згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 5.4 договору розрахунковий період за договором становить один місяць - з 10-00 години першого дня місяця до 10-00 години першого дня наступного місяця включно. Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом ІІІ договору. Вартість послуг по договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачу.

Положеннями п. 6.3 договору встановлено обов’язок споживача: оплачувати постачальнику вартість послуг згідно з умовами договору (п.п. 6.3.2); дотримуватись дисципліни споживання газу у пунктах призначення в обсягах та на умовах, визначених договором (п.п. 6.3.3); у разі необхідності зміни обсягів відбору газу дотримуватися порядку надання реномінації підтверджених обсягів природного газу (п.6.3.12).

У п. 12.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з дня його підписання та укладається у частині постачання природного газу на строк до 31.12.2017 року, а у частині оплати за надані послуги – до їх повного здійснення.

У відповідності до п. 12.3 договору сторони домовились, що договір вважається продовженим до 31 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов’язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов договору №002910 (2017) від 13.03.2017 року ТОВ "Одесагаз-Постачання" поставило МПП фірма „У І Т” природний газ, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу за березень 2017 року від 31.03.2017р. (обсяг природного газу – 317 м3); за квітень 2017 року від 30.04.2017 року (обсяг природного газу - 530 м3); за травень 2017 року від 31.05.2017 року (обсяг природного газу - 159 м3); за червень 2017 року від 30.06.2017 року (обсяг природного газу - 139 м3); за липень 2017 року від 31.07.2017 року (обсяг природного газу - 147 м3); за серпень 2017 року від 31.08.2017 року (обсяг природного газу - 122 м3); за вересень 2017 року від 30.09.2017 року (обсяг природного газу - 212 м3); за жовтень 2017 року від 31.10.2017 року (обсяг природного газу - 158 м3); за листопад2017 року від 30.11.2017 року (обсяг природного газу - 479 м3); за грудень 2017 року від 31.12.2017 року (обсяг природного газу - 549 м3); за січень 2018 року від 31.01.2018 року (обсяг природного газу – 541 м3) (а.с.23-28).

Як встановлено матеріалами справи, у відповідності до актів приймання-передачі природного газу та довідок про формування ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб’єктів господарювання, за період з березня 2017 року по січень 2018 року включно, ТОВ "Одесагаз-Постачання" поставило МПП фірма „У І Т” природний газ обсягом 3 353 м3 на загальну суму 31 555,17 грн.

Умовами п. 5.5 договору визначено, що оплата за постачання природного газу здійснюється грошовими коштами шляхом перерахування на рахунок постачальника 100% вартості газу, який запланований для поставки у наступному місяці, не пізніше ніж за 7 (сім) банківських днів до початку місяця поставки газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунку-фактури. У випадку переплати за фактично спожитий газ, сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача за його письмовою вимогою.

Так, відповідачем вартість фактично отриманого газу у березні 2017 року на суму 2986,12 грн. мала бути сплачена 10.04.2017 року, у квітні 2017 року на суму 4 399,43 грн. мала бути сплачена 10.05.2017 року, у травні 2017 року на суму 1248,19 грн. мала бути сплачена 10.06.2017 року, у червні 2017 року на суму 1120,38 грн. мала бути сплачена 10.07.2017 року, у липні 2017 року на суму 1174,09 грн. мала бути сплачена 10.08.2017 року, у серпні 2017 року на суму 974,41 грн. мала бути сплачена 10.09.2017 року, у вересні 2017 року на суму 1 771,62 грн. мала бути сплачена 10.10.2017 року, у жовтні 2017 року на загальну суму 1491,76 грн. мала бути сплачена 10.11.2017 року, у листопаді 2017 року на суму 4789,08 грн. мала бути сплачена 10.12.2017 року, у грудні 2017 року на суму 5 574,64 грн. мала бути сплачена 10.01.2018 року та у січні 2018 року на суму 6025,45 грн. мала бути сплачена 10.02.2018 року.

Разом з тим, вартість поставленого природного газу відповідачем сплачувалась частково наступними платежами: 06.04.2017 року на суму 2354,98 грн., 24.07.2017 року на суму 7399,14 грн., 29.11.2017 року на суму 1999,62 грн., що підтверджується випискою банку за період з 13.03.2017 року по 15.02.2018 року (а.с. 39).

При цьому, наявна заборгованість за спожитий газ за спірний період, у розмірі 19 801,43 грн. (31555,17 - 2354,98 - 7399,14 - 1999,62 = 19 801,43) була погашена відповідачем вже після відкриття провадження у справі наступними платежами: 14.03.2018 року на суму 10 000,00 грн., 15.03.2018 року на суму 10 000,00 грн., що підтверджується випискою банку за період з 19.02.2018 року по 21.03.2018 року (а.с. 96).

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що відповідач неналежно виконував свої зобов’язання в частині своєчасного розрахунку за фактично отриманий газ, чим порушив умови договору №002910 (2017) від 13.03.2017 року.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У відповідності до п.п. 8.2.1 договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, споживач зобов’язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені, відповідно до норм чинного законодавства України за прострочення виконання зобов’язання припиняється через дванадцять місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов’язання. Водночас вимогами п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов’язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем пені у розмірі 971,75 грн. нарахованої по 19.02.2018 року, окремо щодо кожного акта приймання-передачі газу, згідно заявленого позивачем періоду нарахування та з урахуванням здійснених відповідачем проплат, вважає розрахунок позивача вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 138,08 грн. нарахованих по 19.02.2018 року, окремо щодо кожного акта приймання-передачі газу, згідно заявленого позивачем періоду нарахування та з урахуванням здійснених відповідачем проплат, вважає розрахунок позивача вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Перевіривши, розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних у розмірі 348,32 грн. на суму заборгованості, окремо за актами з серпня по грудень 2017 року включно, суд встановив, що позивач допустив арифметичну помилку у визначені розміру сукупного індексу інфляції, в зв’язку з чим суд зробив власний розрахунок інфляційних, при цьому враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що інфляційні нарахування підлягають задоволенню у розмірі заявленому позивачем.

Так, відповідно до п. 1 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, підставою для постачання природного газу є наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача.

Відповідно до п. 5 розділу I Правил постачання природного газу, підтверджений обсяг природного газу - об'єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб свого споживача на відповідний період, який підтверджений оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи.

Відповідно до абзацу 2 п. 10 розділу II Правил постачання природного газу, споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В абзаці 5 цього ж пункту Правил також визначено, що споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу в порядку, встановленому Кодексом газотранспортної системи.

Умовами п.3.2 договору визначено, що місячний обсяг постачання природного газу до пунктів призначення не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді може відрізнятися від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на +-5% (п.2 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015р.).

Згідно з умовами п. 3.5 договору, при перевитратах добової норми відбору природного газу без узгодження з постачальником, споживач повинен самостійно обмежити (припинити) споживання газу власними об’єктами до приведення споживання газу у відповідність до встановлених договором норм.

Пунктом 3.10 договору передбачено, що постачальник здійснює постачання природного газу на протязі року, в тому числі по місяцях: січень - 0,3 тис. м3; лютий - 0,3 тис. м3; березень - 0,25 тис. м3; квітень - 0,15 тис. м3; травень - 0,02 тис. м3; червень - 0,02 тис. м3; липень - 0,02 тис. м3; серпень - 0,02 тис. м3; вересень - 0,02 тис. м3; жовтень - 0,1 тис. м3; листопад - 0,2 тис. м3; грудень - 0,3 тис. м3.

Умовами п. 3.11 договору визначено, що споживач та його постачальник мають право на коригування протягом розрахункового періоду підтверджених обсягів природного газу добової номінації та/або місячної номінації шляхом подання реномінації обсягів транспортування газу для окремої газової доби та/або газового місяця в порядку, встановленому Кодексом газотранспортної системи. Всі зміни замовлених обсягів повинні бути оформлені у письмовій формі. Споживач подає заяву на зміну (збільшення/зменшення) запланованого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період (реномінація), підписані споживачем і надані постачальнику до 20 числа розрахункового періоду.

Умовами п. 8.3 договору встановлено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об’єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об’єму (обсягу) природного газу, які розраховуються відповідно до п.1 розділу VI Правил постачання природного газу за наступною формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К, де Vф - об'єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц – вартість природного газу за договором постачання природного газу; К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Згідно п. 8.4 договору, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику не здійснюється, якщо фактичний обсяг споживання в розрахунковому періоді відрізняється від підтвердженого обсягу природного газу не більше ніж на +-5%.

Як встановлено матеріалами справи, МПП фірма „У І Т” не змінювало обумовлені договором №002910 (2017) від 13.03.2017 року обсяги природного газу на березень 2017 року по січень 2018 року включно і фактично спожило за зазначений період більше замовленого обсягу природного газу, то ТОВ "Одесагаз-Постачання" за перевищення обсягу спожитого газу у відповідний період нарахувало збитки у розмірі 8909,47 грн. та звернулось до відповідача з платіжними вимогами про сплату зазначених коштів, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти-претензії та відповідні рахунки (а.с. 40-59, 97-98). Між тим, як стверджує позивач, зазначені відправлення не були отримані відповідачем.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, в порушення вимог ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не спростовано факту перевищення договірних обсягів споживання природного газу за спірний період.

Отже, відповідач із ТОВ "Одесагаз-Постачання" не здійснив заходів з коригування в установленому порядку підтвердженого обсягу або заходів із самостійного та завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання, чим допустив перевищення підтвердженого обсягу природного газу за договором №002910 (2017) від 13.03.2017 року.

У відповідності до п.п. 2 п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об'єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об'єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою В = (V ф - V п) х Ц х K, де: V ф - об'єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; V п - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо визначення розміру збитків у сумі 8909,47 грн. (а.с. 92-93) вважає його вірним та здійсненим у відповідності до умов договору №002910 (2017) від 13.03.2017 року.

З огляду на вищевикладене та враховуючи пункт 8.3 договору №002910 (2017) від 13.03.2017 року та п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Одесагаз-Постачання" та стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 8909,47 грн. за допущення МПП фірма „УІТ” перевищення споживання заявленого обсягу газу у період з березня 2017 року по січень 2018 року включно.

З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ "Одесагаз-Постачання", є доведеними і обґрунтованими, у зв’язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплати судового бору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Малого приватного підприємства фірми "У І Т" (67663, Одеська обл., Біляївський р-н, 464 км., шосе Київ-Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-Постачання" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.1; ) пеню у розмірі 971/дев’ятсот сімдесят одна/грн. 75 коп., 3% річних у розмірі 138/сто тридцять вісім/грн. 08 коп., інфляційних у розмірі 348/триста сорок вісім/грн. 32 коп., збитки у розмірі 8 909/вісім тисяч дев’ятсот дев’ять/грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02 травня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська