ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 909/382/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 (судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.) та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.07.2017 (суддя Малєєва О.В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко"

про стягнення неустойки в сумі 244 076,00 грн,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" (далі - ТОВ "ІПК "Прінком-Груп") звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубко" (далі - ТОВ "Дубко") про стягнення неустойки у сумі 193 200,00 грн на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України за період з червня 2016 року по березень 2017 року включно, у зв'язку із неповерненням відповідачем об'єкта оренди після закінчення строку договору.

У червні 2016 року ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" подало до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило стягнути з ТОВ "Дубко" на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України неустойку у сумі 244 076,00 грн за період із червня 2016 року по 19 червня 2017 року у зв'язку з неповерненням об'єкта оренди (а.с. 59), яку прийнято судом ухвалою від 20.06.2017.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Дубко" просило відмовити в її задоволенні, наголошуючи, що з огляду на судові рішення у справі № 909/457/16, за результатами розгляду якої постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2017 було залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.09.2016 про скасування рішення суду від 29.07.2016, задоволення позовних вимог ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" про виселення ТОВ "Дубко" із займаного нежитлового приміщення та стягнення заборгованості, у позивача право на нарахування неустойки у подвійному розмірі орендної плати виникло тільки на наступний день після розгляду касаційної скарги, тобто з 24.02.2017.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.07.2017 (суддя Малєєва О.В.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 (судді: Бойко С.М., Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.), позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ "Дубко" на користь ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" неустойку у розмірі 74 336,00 грн і 1 115,18 грн судового збору. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 169 740,00 грн відмовлено.

Суди аргументували рішення правомірністю доводів позивача про наявність підстав для стягнення неустойки згідно з частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України та дійшли висновку, що позивачем нараховано збитки із червня 2016 року по 19.06.2017, на той час як між сторонами у цей період існував спір щодо займаного приміщення у межах справи № 909/457/16. Отже, у період із червня 2016 року до 23.02.2017 (день винесення постанови Вищого господарського суду України у справі № 909/457/16) існувала правова невизначеність у правовідносинах сторін, що виключає вину відповідача у неповерненні орендованого приміщення та нарахування неустойки за цей період.

Не погоджуючись із судовими рішеннями у частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення неустойки у сумі 169 740,00 грн, ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" у касаційній скарзі просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.07.2017 і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позову, наголошуючи на помилковості висновків судів через неправильне застосування норм матеріального права, зокрема статей 612, 629, 759, 785 Цивільного кодексу України, статей 193, 291 Господарського кодексу України. Так, скаржник зауважує, що передумовою застосування неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є невиконання орендарем обов'язку щодо повернення орендованого майна, яке супроводжується безпідставним продовженням фактичного користування колишнім орендарем цим майном після закінчення договору. За умовами договору оренди майна від 29.08.2013 № 18/08-13 у відповідача виник обов'язок повернути об'єкт оренди 16.05.2016, однак виконано не було. При цьому обов'язок щодо повернення орендованого майна виник у відповідача саме на підставі договору і положень частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а не у зв'язку з ухваленням судового рішення у справі № 909/457/16.

ТОВ "Дубко" не скористалося своїм правом на надання відзиву на касаційну скаргу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржені у справі судові рішення, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається із матеріалів справи та установлено судами, 29.08.2013 між ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" (орендодавець) і ТОВ "Дубко" (орендар) укладено договір № 18/08-13 оренди нежитлового приміщення - деревообробного цеху, розташованого у м. Івано-Франківську, по вул. Макуха (вул. Порайка), буд. № 41а.

Орендна плата за користування майном за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 10,00 грн за 1 м2 площі на місяць, що у сукупності становить 9660,00 грн (пункт 2.1 договору).

Згідно з пунктом 4.1 договору, його укладено строком на 35 місяців, договір діє з 29.08.2013 по 29.07.2016 включно.

Чинність договору припиняється, зокрема, за взаємною згодою сторін або за рішенням суду (пункт 4.7 договору).

Як убачається із матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.09.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2017, скасовано рішення Івано-Франківської області від 29.07.2016 у справі № 909/457/16 і прийнято нове рішенням, яким первісний позов ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" задоволено частково, виселено ТОВ "Дубко" із займаного нежитлового приміщення у зв'язку із припиненням 19.05.2016 договору оренди майна від 29.08.2016 № 18/08-13 внаслідок його розірвання.

За змістом пунктів 3.5 і 3.6 договору оренди майна у разі припинення цього договору об'єкт оренди повертається орендодавцеві. Орендар повертає майно аналогічно порядку, встановленому при передачі майна за цим договором (протягом 3-х днів - пункт 3.1 договору). Об'єкт оренди вважається поверненим орендодавцеві з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов'язок зі складання акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає об'єкт оренди іншій стороні договору.

Предметом спору у справі є вимога ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" про стягнення з ТОВ "Дубко" неустойки у сумі 244 076,00 грн за період із червня 2016 року по 19 червня 2017 року у зв'язку з неповерненням об'єкта оренди на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

За змістом статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Із цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як убачається із матеріалів справи, у пункті 4.1 договору сторонами обумовлено, що термін дії договору оренди № 18/08-13 з 29.08.2013 до 29.07.2016.

Пунктом 7.3 договору оренди передбачено право орендодавця відмовитися від договору оренди і вимагати повернення предмета договору, якщо орендар не сплачує орендну плату в сумі двох місячних плат за найм. У такому випадку договір є розірваним з моменту повідомлення орендаря про відмову від договору без виплати компенсації за невідокремлені поліпшення предмета договору.

Зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 23.02.2017 у справі № 909/457/16 вбачається, що під час розгляду справи судами встановлено факт несплати ТОВ "Дубко" орендної плати за договором оренди майна з травня 2015 року, повідомлення ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" орендареві у листі від 16.05.2016 вих. № 16-05/16 про відмову від договору оренди на підставі пункту 7.3 договору з вимогою повернення до 26.05.2016 орендованого майна та сплати заборгованості з орендної плати у сумі 125 580,00 грн.

Крім того, у межах справи № 909/457/16 судами встановлено, що договір оренди № 18/08-13 розірвано з моменту одержання відповідачем повідомлення позивача про відмову від договору. Станом на 19.05.2016 відповідач отримав повідомлення позивача про відмову від договору.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 2 зазначеної норми, на підставі якої заявлено позовні вимоги про стягнення неустойки, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов'язку (постанова Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі № 927/1215/13).

Здійснюючи судовий розгляд справи та частково відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що порушення відповідачем - ТОВ "Дубко" обов'язку щодо повернення об'єкта оренди виникло у відповідача лише з 23.02.2017, а саме з моменту вирішення спору, внаслідок прийняття постанови Вищого господарського суду України у справі № 909/457/16, а отже саме із цього моменту ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" слід було нараховувати неустойку.

Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що попри правильність висновку про наявність правових підставі для стягнення неустойки за користування майном після закінчення договору, суди першої та апеляційної інстанцій помилково визначили початок строку нарахування цієї неустойки з моменту винесення судом касаційної інстанції постанови від 23.02.2017 у справі № 909/457/16.

Суди залишили поза увагою, що за змістом частини 2 статті 782 Цивільного кодексу України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У цьому випадку договір оренди майна від 29.08.2013 № 18/08-13 з урахуванням пункту 7.3 договору є розірваним з моменту одержання відповідачем повідомлення позивача про відмову від договору - 19.05.2016 (дата отримання орендарем майна повідомлення про відмову орендодавця від договору).

Водночас, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.09.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2017 у справі № 909/457/16, лише встановлено відповідні обставини щодо припинення орендних правовідносин та наявності в орендаря обов'язку з повернення майна орендодавцеві, який виник саме із моменту припинення правовідносин між сторонами і майно повинно було бути повернуто орендарем орендодавцеві у строки і у порядку, визначі сторонами у пунктах 3.1, 3.5, 3.6 договору оренди майна від 29.08.2013 № 18/08-13.

Проте оскільки цей обов'язок орендарем майна - ТОВ "Дубко" виконано не було, ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" правомірно здійснило розрахунок неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України за період із 01.06.2016 (місяць, визначений орендодавцем для повернення орендованого майна у повідомленні про припинення орендних правовідносин) по 19.06.2017 (станом на час розгляду справи) у розмірі 244 076,00 грн, а суди першої та апеляційної інстанцій помилково відмовили у задоволенні позову в частині стягнення 169 740,00 грн.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017, що діяла на час здійснення касаційного провадження), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 308 цього Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, беручи до уваги неправильне визначення судами початку періоду нарахування такої неустойки, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення та постанова у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ "Дубко" на користь ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" 169 740,00 грн неустойки підлягають скасуванню із прийняттям у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові рішення у частині задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ Дубко" на користь ТОВ "ІПК "Прінком-Груп" неустойки у сумі 74 336,00 грн сторонами у справі не оскаржено.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 і рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.07.2017 у справі № 909/382/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 169 740,00 грн.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю"Дубко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" 169 740,00 грн.

4. У решті рішення і постанову залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю"Дубко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-промислова компанія "Прінком-Груп" судовий збір у сумі 4 393,37 грн за розгляд касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак