РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року Справа № 5/75-05

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Саврій В.А. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року у справі № 5/75-05 (суддя Тісецький С.С.)

за заявою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (з урахуванням уточнень)

про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника у справі

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої"

до Державного підприємства "Чечельницький спиртовий завод"

про банкрутство

за участю представників:

скаржника - не з'явився, ініціюючого кредитора - не з'явився, боржника - не з'явився, арбітражний керуючий - не з'явився, кредиторів - не з'явились, прокурор - Безпалов А.В.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 5/75-05 за заявою ТзОВ "Українські національні напої" про банкрутство ДП "Чечельницький спиртовий завод".

На адресу суду першої інстанції 11.10.2017 року надійшла заява Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - орган ДВС) № 7445/02.1-27/9 від 10.10.2017 року про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника у справі № 5/75-05.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року в задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 19.02.2018 року орган ДВС звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить останню скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задоволити заяву (з урахуванням уточнень) про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника.

В обгрунтування вимог та доводів апеляційної скарги, орган ДВС посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник зазначає, що господарським судом, не зважаючи на те, що не всі описані та оцінені транспортні засоби входять до цілісного майнового комплексу, не задоволено навіть частково заяву державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника. Разом з тим, скаржник просив суд здійснити розгляд справи за відсутності його представника.

В судовому засіданні прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав, просив останню задоволити, а оскаржувану скасувати.

Скаржник, як зазначено вище, просив суд здійснити розгляд справи за відсутності його представника.

Інші учасники провадження в судове засідання не з'явились, про час та дату судового засідання були належним чином повідомлені.

Враховуючи положення ст. 273 ГПК України щодо строку розгляду скарги в апеляційній інстанції, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників провадження про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників інших учасників провадження у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 271 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги органу ДВС не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває виконавче провадження № 34549536 про стягнення з ДП "Чечельницький спиртовий завод" коштів на користь Запорізького державного підприємства "Кремнійполімер" в сумі 103906,08 грн.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 19.04.2005 року у справі № 5/75-05 порушено провадження у справі про банкрутство ДП "Чечельницький спиртовий завод", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Всі виконавчі провадження, які входили до складу зведеного, були зупинені на підставі п. 8 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

З поданої до суду першої інстанції заяви органу ДВС про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника вбачається, що з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, відкритих рахунків боржника в установах банків, державним виконавцем направлялись запити у відповідні постанови.

Як вбачається з відповіді Територіального сервісного центру № 0541 регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області від 27.04.2016 року та за результатами аналітичного пошуку транспортних засобів в національній автоматизованій інформаційній системі Департаменту державної автомобільної інспекції за боржником по справі зареєстровано право власності на транспортні засоби.

За адресою смт. Чечельник, вул. 50-річчя СРСР, 17 проведені виконавчі дії щодо опису та арешту 14 одиниць транспортних засобів боржника, про що 08.09.2017 року складено постанову про опис та арешт майна боржника.

Постановою від 20.09.2017 року до участі у виконавчому проваджені залучено суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання ТзОВ "Експертно-консалтинговий центр", на вирішення якому було постановлено питання щодо визначення вартості арештованого майна боржника, за результатами чого ТзОВ "Експертно-консалтинговий центр" було скаладено висновок, відповідно до якого його вартість становить 292695 грн.

Разом з тим, згідно відповіді Державної податкової служби України за боржником зареєстровані розрахункові рахунки на які, в межах зведеного виконавчого провадження, накладено арешти та неодноразово направлено платіжні вимоги щодо примусового списання коштів. Проте, кошти на даних рахунках відсутні.

Станом на 10.10.2017 року сума заборгованості не погашена, боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на погашення боргу.

У поданій до суду заяві про уточнення № 1076/02.1-25/9 від 14.02.2018 року орган ДВС зазначив про те, що здійснена оцінка 14 транспортних засобів на загальну суму 292695 грн. - частково перевищує загальну заборгованість, необхідну для погашення заборгованості за рішенням суду, а загальна сума коштів необхідна для закінчення виконавчого провадження становить 249593,36 грн. та складається з: боргу - 103906,08 грн., виконавчого збору - 10390,60 грн., витрат виконавчого провадження (приблизно) - 10500 грн. Всього - 124796,68 грн. Разом з тим, нереалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості. Сума коштів необхідна після перших електронних торгів - 166395,57 грн.; після повторної нереалізації майна - 249593, 36 грн.

Заявник вказав, що в разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Зважаючи на зазначені обставини, орган ДВС просив суд першої інстанції надати дозвіл на звернення стягнення на рухоме майно боржника у даній справі.

Суд першої інстанції визнав доводи органу ДВС необгрунтованими та ухвалою від 19.02.2018 року відмовив в задоволенні заяви (з урахуванням уточнень) про надання дозволу на звернення стягнення на рухоме майно боржника у справі № 5/75-05.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1-1 ч.1 Розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про банкрутство (у редакції чинній з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення вказаного Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення даного Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Враховуючи той факт, що провадження у справі № 5/75-05 порушено до набрання чинності даного Закону в редакції чинній з 19.01.2013 року, застосуванню підлягають норми Закону про банкрутство у редакції чинній до 19.01.2013 року.

В силу ст. 1 Закону про банкрутство у відповідній редакції, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно ч. 4, ч. 6 ст. 12 Закону про банкрутство, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

В силу ч. 1, ч. 2 ст. 31 Закону про банкрутство, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів, у порядку, встановленому цією статтею. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Як вбачається з матеріалів справи, у своїй заяві орган ДВС просив суд надати дозвіл на звернення стягнення на рухоме майно боржника у справі № 5/75-05, а саме: автомобіль ЗИЛ 130, 1979 р.в., ДНЗ: 3365 ВИШ, № шас. 1578998; автомобіль КАМАЗ 5410, 1988 р.в., ДНЗ: 0499 ВИР, № шас. 194395; автомобіль КАМАЗ 5410 1990 р.в., ДНЗ: 5687 ВИР, № шас. 212377; автомобіль КАМАЗ 53213 1990 р.в., ДНЗ: 5907 ВИР, № шас. 026943; автомобіль САЗ 3502, 1991 р.в., ДНЗ: 4263 ВИС, № шас. 1428578; автомобіль ГАЗ 5312, 1991 р.в., ДНЗ: 4441 ВИС, № шас. 1393482; автомобіль УАЗ 3303, 1993 р.в., ДНЗ: 1311 ВИТ, № шас. 33404; автомобіль КРАЗ 6444, 1993 р.в., ДНЗ: 1330 ВИТ, № шас. Р0761818; автомобіль ГАЗ 31029, 1994 р.в., ДНЗ: 3104 ВІА, № шас. 226839; автомобіль ГАЗ 3110, 1999 р.в., ДНЗ: 55543 ВІ, №шас. Х0360297; причіп цистерни ОДАЗ 9370, 1988 р.в., ДНЗ: 5424 ВИ, № шас. 176824; причіп цистерни ОДАЗ 9370, 1990 р.в., ДНЗ: АВ4603ХХ, № шас. 205.

Разом з тим, нормами Закону про банкрутство (у редакції чинній до 19.01.2013 року) не визначено звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію за ухвалою суду.

Вимоги кредиторів у даній справі повинні погашатися виключно у черговості визначеній Законом про банкрутство.

Звернення стягнення на майно боржника та погашення вимог поточних кредиторів в ході здійснення виконавчих дій органом ДВС у давному випадку може призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, вимоги яких віднесені до попередніх черг задоволення.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, автомобіль ЗИЛ 130, 1979 р.в., ДНЗ: 3365 ВИШ, № шас. 1578998; автомобіль КАМАЗ 5410, 1988 р.в., ДНЗ: 0499 ВИР, № шас. 194395; автомобіль КАМАЗ 5410 1990 р.в., ДНЗ: 5687 ВИР, № шас. 212377; автомобіль КАМАЗ 53213 1990 р.в., ДНЗ: 5907 ВИР, № шас. 026943; автомобіль ГАЗ 5312, 1991 р.в., ДНЗ: 4441 ВИС, № шас. 1393482; автомобіль КРАЗ 6444, 1993 р.в., ДНЗ: 1330 ВИТ, № шас. Р0761818; причіп цистерни ОДАЗ 9370, 1988 р.в., ДНЗ: 5424 ВИ, № шас. 176824; причіп цистерни ОДАЗ 9370, 1990 р.в., ДНЗ: АВ4603ХХ, № шас. 205 - входять до складу цілісного майнового комплексу ДП "Чечельницький спиртовий завод", що підтверджується переліком майна, що включається до складу цілісного майнового комплексу боржника, затвердженим заступником Міністра аграрної політики України від 28.07.2008 року.

Відчуження частини майна боржника, яке входить до цілісного майнового комплексу, в подальшому в разі відновлення платоспроможності боржника, утруднить подальшу господарську діяльність боржника у даній справі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що заява органу ДВС ґрунтується на припущеннях, оскільки, заявник вказує на те, що для закінчення виконавчого провадження необхідні кошти в загальному розмірі 249593, 36 грн., в той час, як сума боргу за виконавчим документом, витрати виконавчого провадження (приблизно) та виконавчий збір - становлять 124796,68 грн. При цьому, орган ДВС, вказуючи суму в розмірі 249593,36 грн., як необхідну для закінчення виконавчого провадження, посилається на можливу реалізацію зазначеного вище майна боржника лише з третіх електронних торгів, зі зменшенням вартості рухомого майна боржника на 75 відсотків та 50 відсотків, відповідно.

Посилання скаржника на ухвалу від 16.03.2016 року № 10/7/2012/5003, якою визнано незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області щодо не вчинення дій з поновлення зупиненого виконавчого провадження, у зв'язку з чим органом ДВС було поновлено усі виконавчі провадження, які входили до складу зведеного, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки зазначене не узгоджується з нормами Закону про банкрутство та спростовується усім вищевикладеним.

Враховуючи, що скаржник не надав доказів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний суд дійшов висновку про те, що його заперечення позбавлені фактичного та правового обґрунтування, не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції винесена без порушень норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 73-74, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282 ГПК України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 19.02.2018 року у справі № 5/75-05 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Матеріали справи № 5/75-05 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Тимошенко О.М.