КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. Справа №910/1038/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко О.В.

За участю секретаря судового засідання Цибульського Р.М.

За участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засідання від 12.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 (суддя Паламар П.І.)

За заявою Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю

про забезпечення позову

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

1)Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк";

2)Відділ примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України;

3)Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович

ВСТАНОВИВ:

31.01.2018 Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред'явлення позову.

В обґрунтування поданої заяви заявник вказує на те, що 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О. для задовлення вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" за кредитним договором № 252-СВ від 04.03.2004 було вчинено виконавчий напис № 7858 про звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотечного договору від 04.03.2004:

- квартиру № 111, що складається з шести кімнат, загальною площею 359,3 м2, жилою площею 122,6 м2 по АДРЕСА_1;

- квартиру № 114, що складається з восьми кімнат, загальною площею 749,9 м2, жилою площею 358,9 м2 по АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення № 116, загальною площею 1414,4 м2 по АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення № 118, загальною площею 71 м2 по АДРЕСА_1;

- нежитлове приміщення № 123, загальною площею 72,6 м2 по АДРЕСА_1;

На думку заявника, виконавчий напис вчинений без дотримання вимог чинного законодавства за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

З урахуванням викладених обставин, заявник має намір звернутися в суд із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Також, заявник зазначав, що 23.01.2018 за вказаним виконавчим написом державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження ВП № 55614130. Виконання напису до вирішення спору щодо нього, на думку заявника, може істотно ускладнити поновлення його порушених прав. У зв'язку з наведеним, просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О., та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18, заяву Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову задоволено частково. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д.О., про звернення стягнення на майно: квартиру № 111, що складається з шести кімнат, загальною площею 359,3 м2, жилою площею 122,6 м2 по АДРЕСА_1; квартиру № 114, що складається з восьми кімнат, загальною площею 749,9 м2, жилою площею 358,9 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 116, загальною площею 1414,4 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 118, загальною площею 71 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 123, загальною площею 72,6 м2 по АДРЕСА_1, які належать на праві власності Фірмі "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю м. Києва. У заяві в іншій частині відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що примусове виконання виконавчого напису, про оскарження якого заявник має намір пред'явити позов, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, зокрема, зумовити виникнення інших спорів між сторонами, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису стосовно до вимог ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України підлягає задоволенню. Також, суд першої інстанції зазначив про те, що заява в частині забезпечення позову шляхом встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконавчого напису задоволенню не підлягає, оскільки не відповідає вимогам ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що заявлений захід охоплюється поняттям зупинення стягнення, вжитого судом.

Не погодившись з вказаною ухвалою, скаржник (ПАТ "Укрсоцбанк") звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на думку скаржника, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального права, зокрема, ст.ст. 136, 140, 141 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, скаржник наголошував на тому, що подана фірмою "Т.М.М."- Товариством з обмеженою відповідальністю заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №7862 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса № 7862, вчиненого 20.12.2017 належним чином не обгрунтована, а обставини, на які посилається заявник, не дають підстави для втручання господарського суду у неможливість реалізації банком свого права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості заявника перед банком. Крім того, скаржник зазначає, що вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" є безспірними.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.02.2018, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1642/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18, призначено справу до розгляду на 15.03.2018 (ухвала отримана Фірмою "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю згідно поштового повідомлення 592, ПАТ «Укрсоцбанк» - згідно поштового повідомлення 967, Відділ примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України - 854, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович - 440).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 в судовому засіданні оголошено перерву до 22.03.2018.

22.03.2018 розгляд справи №910/1038/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі №910/1038/18 - не відбувся, у зв'язку з відпусткою головуючого судді.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 призначено справу № 910/1038/18 до розгляду на 12.04.2018.

В судовому засіданні 12.04.2018 скаржник вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовити повністю.

Представник Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю в судовому засіданні 12.04.2018 заперечив проти доводів апеляційної скарги, з урахуванням поданого 19.03.2018 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу, в якому заявник зазначає про те, що зарахування Банком в рахунок оплати процентів платежі Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю, які здійснені на виконання додаткової угоди № 48 до кредитного договору, суперечить вимогам п. 4 такої угоди, оскільки сторонами був встановлений графік повернення кредиту (тіла та процентів). І проценти складали 728 315, 77 євро, а тому стає не зрозумілим чому інші платежі заявника були зараховані Банком не в рахунок погашення тіла кредиту. Таким чином, на думку заявника, сума боргу про яку заявляє Банк в розмірі 14 857 932, 43 євро викликає сумніви щодо її безспірності. Щодо посилання скаржника на лист заявника від 14.11.2017 № 564/11-д/в, Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю зазначила, що у вказаному листі заявник лише посилається на надіслану Банком вимогу достроково погасити заборгованість в сумі 16 109 569, 82 євро, а не підтверджує існування такої заборгованості. Крім того, заявник зазначив про те, що у виконавчому написі, який оскаржується, зазначений строк платежу, який настав з 31.10.2017 по 13.11.2017, в той час, як у вимозі Банка від 30.10.2017 № 02-29/67-14744 зазначено, що заборгованість за Фірмою "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю в сумі 16 109 569, 82 євро обліковується станом на 27.10.2016, а у вимозі від 13.11.2017 № 02-29/67-15417, Банк зазначив про існування заборгованості в сумі 16 109 569, 82 євро станом на 13.11.2016. Посилаючись на ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції та пп. «б» ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, заявник зазначив про те, що нотаріус вчинив виконавчий напис 20.12.2017, тобто у будь-якому випадку з порушенням строку, оскільки останній закінчився 27.10.2017 або 13.11.2017, в залежності від того на підставі якої вимоги він був вчинений, а тому виконавчий напис, на думку заявника, вчинений з порушенням чинного законодавства України. Враховуючи вищенаведене, заявник зазначив про те, що суд першої інстанції правомірно вжив заходи забезпечення позову, оскільки їх не вжиття зробило б неможливим виконання рішення суду, прийнятого у даній справі, а тому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення.

Крім того, 30.03.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПАТ "Укрсоцбанк" надійшла відповідь на відзив Фірми "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю, в якій скаржник зазначив про те, що в платежі на суму 16 109 569, 82 євро, який здійснив заявник, були враховані Банком, однак всі ці платежі спрямовувалися на погашення заборгованості заявника за відсотками. В оскаржуваному виконавчому написі зазначено, що звернення стягнення на іпотечне майно здійснюється за рахунок часткового погашення заборгованості виключно за тілом кредиту, без врахування заборгованості за відсотками. Таким чином, не може викликати сумнів безспірності вимог скаржника до заявника. Щодо тверджень заявника про пропуск строку для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, скаржник, посилаючись на ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зазначив про те, що Закон пов'язує можливість вчинення виконавчого напису саме з днем виникнення права вимоги, а не з будь-якою іншою умовою або обставиною. У вимозі Банку, на яку посилається заявник, жодним чином не зазначається про те, що дата 13.11.2016 є днем виникнення права вимоги у ПАТ "Укрсоцбанк", а лише вказує заборгованість Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю станом на цю дату (дата вказана помилково з технічних причин). За таких обставин, заявник дійшов невірного висновку, пов'язуючи дату, вказану у вимозі, з днем виникнення права вимогу у Банка. Єдиним критерієм, з яким пов'язується саме день виникнення права вимоги у ПАТ "Укрсоцбанк", є день отримання заявником вимоги про повне дострокове погашення заборгованості від 30.10.2017 № 02-09/67-14744, а не 13.11.2016, як про це помилково зазначає Фірма "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович в судове засідання 12.04.2018 своїх представників не направили, причин неявки суд не повідомили, через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду заяв та клопотань не подавала. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (ухвала Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 у справі № 910/1038/18 отримана Відділом примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно поштового повідомлення 544 - 02.04.2018, Приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович - згідно поштового повідомлення 846 - 02.04.2018).

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Суд апеляційної інстанції, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представників скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 31.01.2018 фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулась до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно, та встановити заборону на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса № 7858, вчиненого 20.12.2017.

Звертаючись до суду із вказаною заявою фірма "Т.М.М." Товариство з обмеженою відповідальністю посилалася на те, що Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" здійснив звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом, яка (сума) не є безспірною та не надсилав поручителю ОСОБА_3 вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання.

Крім того, заявник вказує, що зверненню до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки має передувати надсилання іпотекодержателем повідомлень боржнику та майновому поручителю відповідної вимоги про усунення порушень та незадоволення зазначеної вимоги щонайменше протягом тридцяти днів. Однак, ПАТ "Укрсобанк" , не звертався з відповідною вимогою, в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку", до майнового поручителя ОСОБА_3, з яким банк уклав договір поруки від 30.09.2016 року. Згідно вказаного договору, поручитель солідарно відповідає перед банком за виконання фірмою "Т.М.М." товариство з обмеженою відповідальністю своїх зобов'язань за договором кредиту, зобов'язання за яким забезпечені вище зазначеним іпотечним договором. Отже, за твердженнями заявника, вказані дії публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" є неправомірними, порушують права боржника щодо можливості виконання його обов'язку поручителем, і є зловживанням публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" правом на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису.

З огляду на те, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а також з підстав неправомірності вимог стягувача в частині розміру заборгованості, останній (виконавчий напис) буде оскаржений Фірмою "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю шляхом подання позову про визнання виконавчого напису №7858 від 20.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., таким, що не підлягає виконанню, на підставі ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат".

На підтвердження необхідності забезпечення позову, Фірмою "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю надано наступні документи, а саме: постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № 55614130 від 23.01.2018 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. № 7858 від 20.12.2017.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведене, а також те, що примусове виконання виконавчого напису, про оскарження якого заявник має намір пред'явити позов, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, зокрема, зумовити виникнення інших спорів між сторонами, дійшов висновку про задоволення заяви Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю в частині про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису відповідно до вимог ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, про що постановив оскаржувану ухвалу.

Натомість з такими доводами та висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, вважає їх такими, що зроблені помилково, висновки суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову не відповідають обставинам справи та зроблені з неправильним застосуванням приписів процесуального закону.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача (відповідачів), а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідною умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача (відповідачів) на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, в порушення вимог ст.ст. 74, 76, 77, 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції не встановлено та не досліджено докази на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову, що призвело до помилкового висновку суду першої інстанції щодо задоволення заяви Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого напису.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що заявником не було надано будь-яких належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису, як не надано і доказів виставлення на реалізацію органом державної виконавчої служби відповідного нерухомого майна.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, заявником до матеріалів заяви подано лише копію постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № 55614130 від 23.01.2018 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д.О. № 7858 від 20.12.2017. Проте, вказана постанова не може бути прийнята судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ в підтвердження доводів заявника щодо утруднення або неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки вказана постанова містить відомості лише щодо відкриття відповідного виконавчого провадження. Жодних інших доказів щодо вчинення подальших виконавчих дій щодо примусового виконання відповідного виконавчого напису - ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження надано не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 підлягає скасуванню в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно та в цій частині заява фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю задоволенню не підлягає.

Крім того, у поданій заяві Фірма "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю просило суд забезпечити позовом шляхом встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконавчого напису.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю в цій частині не відповідає вимогам ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині відмови у задоволенні заяви Фірми "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю - відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно - винесена з неповним з'ясуванням обставин справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які господарський суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення до подачі позову у зазначеній частині не відповідають обставинам справи та зроблені з неправильним застосуванням приписів процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги у наведеній частині знайшли своє підтвердження матеріалами справи, а тому оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 підлягає скасуванню в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно, а у задоволенні заяви Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно - квартиру № 111, що складається з шести кімнат, загальною площею 359,3 м2, жилою площею 122,6 м2 по АДРЕСА_1; квартиру № 114, що складається з восьми кімнат, загальною площею 749,9 м2, жилою площею 358,9 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 116, загальною площею 1414,4 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 118, загальною площею 71 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 123, загальною площею 72,6 м2 по АДРЕСА_1, які належать на праві власності Фірмі "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю м. Києва, - слід відмовити.

В іншій частині ухвала Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 - підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на фірму "Т.М.М."- Товариство з обмеженою відповідальністю

Керуючись ст.ст. 240, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 - задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 - скасувати в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно та в цій частині прийняти нове рішення:

" 1. У задоволенні заяви Фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 7858 від 20.12.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Дмитром Олеговичем, яким звернено стягнення на нерухоме майно - квартиру № 111, що складається з шести кімнат, загальною площею 359,3 м2, жилою площею 122,6 м2 по АДРЕСА_1; квартиру № 114, що складається з восьми кімнат, загальною площею 749,9 м2, жилою площею 358,9 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 116, загальною площею 1414,4 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 118, загальною площею 71 м2 по АДРЕСА_1; нежитлове приміщення № 123, загальною площею 72,6 м2 по АДРЕСА_1, які належать на праві власності Фірмі "Т.М.М."- Товариства з обмеженою відповідальністю м. Києва, - відмовити".

3. В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.02.2018 у справі № 910/1038/18 - залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

4. Стягнути з фірми "Т.М.М." - товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, буд. 3, ідентифікаційний код 14073675) на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, ідентифікаційний код 00039019) 1762 ( одну тисячу сімсот шістдесят дві ) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Матеріали справи № 910/1038/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст пстанови складено 24.04.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Тищенко