ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.04.2018м. ДніпроСправа № 904/1038/18

За заявою Банку "Експобанк ЧЗ, а.с.", м. Прага, Чеська Республіка (ідентифікаційний номер 14893649, 15000, Чеська Республіка, м. Прага 5, вул. Вітєзна, 126/1)

про забезпечення позову у справі

за позовом Банку "Експобанк ЧЗ, а.с.", м. Прага, Чеська Республіка (ідентифікаційний номер 14893649, 15000, Чеська Республіка, м. Прага 5, вул. Вітєзна, 126/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло", м. Вільногірськ Дніпропетровської області (, 51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31)

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Сирота М.О.

Представники:

від позивача: Приходько О.І., довіреність б/н від 14.02.2018;

від відповідача: Трегуб Ю.Є., довіреність б/н від 20.12.2017

СУТЬ СПОРУ:

Банк "Експобанк ЧЗ, а.с." (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 26.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 24.04.2018.

04.04.2018 від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, зокрема, але не виключно на товари обігу - готову продукцію (склотару), які знаходяться за адресою відповідача (Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, буд.31), а також на грошові кошти відповідача, що знаходяться на розрахунковому рахунку 5061 в ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпропетровськ МФО 35299.

Ухвалою суду від 06.04.2018 розгляд заяви про забезпечення позову призначено у судове засідання з викликом сторін на 17.04.2018.

17.04.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.04.2018.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що 03.01.2012 між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір №63/11 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути його у строки та на умовах, визначених Кредитним договором.

Відповідач свої зобов'язань за Кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим сума заборгованості станом на 09.11.2017 складає 15 274 885,62 доларів США та відповідачем не погашена.

На забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором з повернення кредитних коштів, між банком та відповідачем було укладено, окрім іншого, договори застави:

- 21.03.2012 Договір застави обладнання (далі - Договір застави обладнання), відповідно до якого вартість заставленого майна орієнтовно становить 25 000 000,00 доларів США;

- 21.03.2012 Договір застави рухомого майна (далі - Договір застави рухомого майна), відповідно до якого вартість заставленого майна орієнтовно становить 771 674, 03 гривень.

Також між банком та відповідачем було укладено Договір іпотеки від 21.03.2012 (далі - Договір іпотеки), що посвідчений державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 490. Згідно з Договором іпотеки відповідачем було передано в іпотеку банку нерухоме майно: будівлю скляного корпусу №2, загальною площею 24 581,1 кв.м., реєстраційний номер 7869132, що належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.10.2004 на підставі рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради №524 від 11.10.2004, зареєстрованого Комунальним підприємством виробничим об'єднанням житлово-комунального господарства м. Вільногірськ в книзі № 31 за номером запису № 175 (ІІІо) 19.10.2004, та знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31 (далі - Предмет іпотеки).

Проте позивач вказує, що він позбавлений можливості реалізувати свої права в частині звернення стягнення на предмети застави через пошкодження предмету застави та припинення існування заставленого майна, що було передано в заставу на підставі Договору застави обладнання та Договору застави рухомого майна у первісному вигляді.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем з 2012 року вчиняються спроби виводу переданого в іпотеку нерухомого майна з іпотеки шляхом пошкодження та зменшення кількості рухомого майна відповідача.

Так, крім скловарної печі №3, що була передана в заставу позивачу за Договором застави, відповідачу на праві власності належать скловарна піч №4, скловарна піч №5, що знаходяться у будівлі скляного корпусу № 2, яка передана позивачу в іпотеку та скловарна піч №6, яка знаходилась в іншій будівлі, належній на праві власності відповідачу.

Відповідно до інформації, повідомленої представникам позивача 26.10.2017 під час відвідання місцезнаходження предмету іпотеки з метою проведення перевірки їх стану, у будівлі, що є предметом іпотеки сталося декілька аварій, у тому числі аварія із скловарною і піччю, що передана в заставу позивачу. Внаслідок чого виробнича потужність скловарної печі №3 значно знизилась, і вона потребує повної модернізації вже навесні 2018 року. Крім того, як було повідомлено представниками відповідача скловарна піч №6 взагалі наразі зруйнована і не може експлуатуватися за цільовим призначенням.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не здійснюються дії по збереженню схоронності належного йому на праві власності рухомого майна, що унеможливлює звернення на нього стягнення банком у майбутньому.

Також позивач зазначив, що відповідач постійно вчиняє дії щодо відчуження або обтяження належного йому на праві власності майна, що в свою чергу позбавляє банк можливості звернути стягнення на таке майно. Відтак, виникає очевидна ймовірність того, що майно та грошові кошти, які належить на праві власності Відповідачу, після пред'явлення позову, можуть зникнути, зменшитись за кількістю, стати недоступним для Позивача на момент виконання рішення.

З огляду на викладене позивач вважає, що існує реальна загроза відчуження рухомого майна, що належне відповідачу на праві власності, що призведе до неможливості позивачу захистити свої права. Тому вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно та грошові кошти є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Позивачем також надано суду письмові пояснення, в яких останній вказав, що відповідачем з метою уникнення виконання зобов'язань та для унеможливлення звернення банками стягнення на предмети застави, у 2012 році було проведено незаконний поділ заставного нерухомого майна, в результаті чого з юридичної точки зору були створені абсолютно нові об'єкти нерухомості з новими поштовими адресами і технічними характеристиками, на які не поширювалася іпотека банків. Згадані дії були здійснені без отримання будь-якого погодження з боку Банку, що є грубим порушенням норм українського законодавства та положень договорів іпотеки.

Позивачем в судовому порядку були оскаржені вищезазначені дії відповідача, в результаті чого були скасовані всі незаконні записи про реєстрацію права власності на нові об'єкти нерухомості і відновлений юридичний статус іпотек (рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/9665/16 від 22.12.2016 та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/7062/16 від 23.03.2017).

ТОВ «Вільногірське скло» було подано ще один позов про тлумачення умов договору іпотеки (справа № 904/1188/17), але рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року по справі №904/1188/17 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вільногірське скло» було відмовлено в повному обсязі, рішення вступило в законну силу.

Також вважає, що відповідачем через пов'язаних осіб було ініційовано декілька кримінальних проваджень, в рамках яких було накладено арешти на майно, що перебуває в заставі. За заявою ТОВ «ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО» про нібито вчинення невідомими особами кримінального правопорушення було відкрите кримінальне провадження №0000388, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2017 за ч. 1 ст. 189, ч. 1 ст. 357 Кримінального кодексу України. В рамках згаданого кримінального провадження без достатніх правових підстав виключно на предмет іпотеки було накладено арешт.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача свідчать про відсутність наміру належним чином виконувати свої зобов'язання за Кредитним договором та наявність ризиків вчинення Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання взятих на себе зобов'язань.

Предметом спору у справі №904/1038/18 є зобов'язання відповідача замінити заставлене майно за Договором застави обладнання від 21.03.2012 та Договором застави рухомого майна від 21.03.2012. З огляду на специфіку рухомого майна та легкість його відчуження або приховання, а також враховуючи поведінку відповідача, позивач вбачає ризики вчинення відповідачем дій, які призведуть до неможливості виконання рішення у справі №904/1038/18.

Відповідач надав заперечення на заяву про забезпечення позову, в якому зазначив, що вважає заяву необгрунтованою з огляду на наступне.

Щодо недоступності предмету застави (скловарної печі № 3) відповідач вказує, що самим же позивачем зазначено у заяві, що скловарна піч №3 знаходиться в будівлі скляного корпусу №2, який знаходиться у позивача в іпотеці. Відповідач не перешкоджав доступу представників Банку до предмету застави, у тому числі скловарної печі №3. Також позивач не скористався правом перевірки, передбаченим умовами п.5.3. (а) Договору застави рухомого майна та Договору застави обладнання, та відмовився направити технічних спеціалістів для перевірки наявності та стану предмету застави, що підтверджується листом від 28.03.2018.

Щодо пошкодження предмету застави через аварію, відповідач вказує, що даний факт не відповідає дійсності, скловарна піч №3 функціонувала як під час відвідування представниками банку місцезнаходження предмету іпотеки 26.01.2017, так і продовжує функціонувати до цього часу.

Щодо твердження позивача про припинення існування заставленого майна за Договором застави обладнання, так як його нібито було використано для конструювання скловарної печі №3, відповідач вказує, що скловарна піч №3 була надана в заставу на підставі Договору про заставу рухомого майна від 21.03.2012, обладнання також було передане у заставу згідно з Договором застави обладнання від 21.03.2012, тобто одночасно, а тому не могло використовуватися для "конструювання" даної печі

Щодо відчуження майна - скляного корпусу № 2, що було передане в іпотеку банку, відповідач вказує, що даний предмет іпотеки наявний в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що свідчить про забезпеченість вимог позивача як кредитора по кредитному договору. Також про цілісність і забезпеченість кредитних вимог позивача свідчить спір, ініційований ним у Господарському суді Дніпропетровської області щодо передачі предмета іпотеки в управління, справа № 904/10004/17.

Щодо посилання позивача на наявність кількох арештів щодо нежитлової будівлі скляного корпусу № 2 за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31, яка перебуває в іпотеці банку, відповідач зауважує, що вказані арешти було накладено в рамках кримінального провадження № 0000388, яке було відкрите за заявою відповідача з метою зберегти та захистити предмет іпотеки від посягань третіх осіб внаслідок викрадення невідомими особами правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, що підтверджується ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 у справі №174/641/17.

Також відповідач вказав, що позивач не позбавлений можливості звернути стягнення на предмет застави як за умовами Договору застави рухомого майна, так і Договору застави обладнання. Проте жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що звернення стягнення на предмет іпотеки є неможливим або утрудненим, позивачем не було надано.

Крім того, відповідач посилається на норми ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, проте позивачем не обгрунтовано вартість майна, на яке він просить накласти арешт. До того ж відповідач зазначає, що загальна вартість майна, заставлена Банку на забезпечення виконання зобов'язань відповідача за Кредитним договором, значно перебільшує суму заборгованості, зазначену Позивачем в позовній заяві та заяві про забезпечення позову.

Так, згідно заяви позивача, станом на 09.11.2017 заборгованість відповідача складає 15 274 885, 62 доларів США. Поряд з цим, вартість заставленого майна за Договором застави обладнання становить 25 000 000 доларів США, за Договором застави рухомого майна - 771 674,03 гривні, за Договором іпотеки - 18 340 791,24 гривні. Крім того, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/779/18 накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" в межах суми 18 340 791 грн. 24 коп. та такого, що є вільним від інших обтяжень, заборонивши Товариству з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло" вчиняти дії щодо відчуження наявного у нього нерухомого майна в межах суми - 18 340 791 грн. 24 коп., крім нежитлової будівлі, загальною площею 24581,1 кв. м, за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, 31.

Також відповідач зазначає про невідповідність заявлених позивачем заходів забезпечення позову, оскільки спір, ініційований позивачем, є немайновим, а тому відсутня можливість встановити розмір сум позовних вимог і, як наслідок, накласти арешт на кошти та готову продукцію відповідача. Вважає, що такі заходи забезпечення позову повністю паралізують господарську діяльність та можуть нанести значні збитки підприємству. А також накладення арешту або заборона вчинення будь-яких дій з рухомим майном може вплинути на права та обов'язки третіх осіб.

У судовому засіданні 18.04.2018 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, вислухавши повноважних представників сторін, господарський суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

У відповідності до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України вбачається що, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову Банку "Експобанк ЧЗ, а.с.", позивач просить накласти арешт на все рухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Вільногірське скло", зокрема, але не виключно на товари в обігу - готову продукцію (склотару), які знаходяться за адресою відповідача (Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, буд. 31), а також на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку 5061 в ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпропетровськ, МФО 35299.

Як зазначено у частині 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайного характеру (а саме про зобов'язання відповідача замінити на користь позивача заставлене майно та зобов'язання укласти додаткову угоду), у зв'язку з чим неможливо визначити розмір суми позову, в межах якого необхідно накласти арешт на грошові кошти відповідача.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах даної судової справи є невідповідними заявленим позовним вимогам. А тому підстави для їх задоволення відсутні.

Разом з тим, накладення арешту на скловарні печі, які також входять до складу рухомого майна відповідача, унеможливить їх роботу та буде мати наслідком зупинення роботи всього підприємства, що є неприпустимим. Також у разі зупинення роботи скловарних печей у зв'язку з накладенням арешту повністю порушиться технологічний процес роботи вказаних печей, і відновлення їх роботи буде неможливим, що призведе до невиправних наслідків і великих збитків (придбання та встановлення нових печей).

Також не є обгрунтованим накладення арешту на готову продукцію (склотару) відповідача, оскільки, як вже зазначалося вище, позов є немайновим, а тому неможливо встановити розмір ціни позову, в межах якої слід накласти арешт на продукцію. А також даний захід забезпечення позову повністю паралізує господарську діяльність підприємства, основним видом діяльності якого є виробництво склотари, та відповідно може нанести значні збитки.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

З огляду на все вищевикладене, господарський суд вважає, що підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, зокрема, але не виключно на товари обігу - готову продукцію (склотару), які знаходяться за адресою відповідача (Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Промислова, буд.31), а також на грошові кошти відповідача, що знаходяться на розрахунковому рахунку 5061 в ПАТ КБ "Приватбанк" м. Дніпропетровськ, МФО 35299, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 129, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Банку "Експобанк ЧЗ, а.с." (ідентифікаційний номер 14893649, 15000, Чеська Республіка, м. Прага 5, вул. Вітєзна, 126/1) про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення - 18.04.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 19.04.2018.

Суддя Н.Е. Петренко