УХВАЛА

23 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/854/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Корпорації "Будівельників автомобільних доріг та транспортних споруд "Альтком"

на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Колор С.І.М."

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

про стягнення інфляційних витрат в сумі 688 906,39 грн, 3% річних в розмірі 83 118,63 грн,

за зустрічним позовом Корпорації "Будівельників автомобільних доріг та транспортних споруд "Альтком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колор С.І.М." та Товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхове будівництво "Альтком"

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Корпорації "Будівельників автомобільних доріг та транспортних споруд "Альтком" (далі - Корпорація) на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № 905/854/17 подана 27.03.2018 через Донецький апеляційний господарський суд.

Відповідно до частини 1 статті 288 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як убачається із матеріалів касаційної скарги Корпорація оскаржує ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017, останній день оскарження якої відповідно до приписів процесуального законодавства припав на12.06.2017, проте касаційну скаргу згідно відбитком вхідного штампа Донецького апеляційного господарського суду України подано 19.03.2018, тобто з пропуском встановленого процесуального строку.

Відповідно до матеріалів справи 29.05.2017 скаржником вперше було подано касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017, тобто в межах строку на касаційне оскарження, яка ухвалою Вищого господарського суду України від 15.08.2017 була повернута з підстав ненадсилання її копій сторонам та несплати судового збору.

05.09.2017 скаржник повторно звернувся до суду касаційної інстанції з тією ж касаційною скаргою не усунувши недоліки, у зв'язку з чим 01.11.2017 Вищий господарський суд України знову її повернув.

Втретє подану 10.11.2017 касаційну скаргу ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 залишено без руху з підстав несплати судового збору та надано скаржнику строк для усунення недоліків до 12.03.2018. Копію цієї ухвали отримано скаржником 27.02.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.127), однак недоліки касаційної скарги виправлено не було.

27.03.2018 скаржник знову подав касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 з клопотанням про поновлення строку для її подання, обґрунтовуючи його неотриманням ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 про залишення касаційної скарги без руху, у зв'язку з чим був позбавлений можливості виправити її недоліки. Проте таке обґрунтування не відповідає дійсності і спростовується матеріалами справи, а саме згаданим рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення що міститься в матеріалах справи (а.с.127).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії", від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі "Пелевін проти України", no. 24402/02, від 20.05.2010 року). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

Оскільки касаційна скарга на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 подається вчетверте, з пропуском строку майже у рік, з клопотанням, що не містить підстави, яка б перешкоджала звернутися в передбачений законом строк з належним чином оформленою касаційною скаргою, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Корпорації.

Керуючись статтями 234, 235 та пунктом 4 частини 1 статті 293 ГПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Корпорації "Будівельників автомобільних доріг та транспортних споруд "Альтком" на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № 905/854/17.

2. Надіслати Корпорації "Будівельників автомобільних доріг та транспортних споруд "Альтком" копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами на 5 (п'яти) аркушах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак