ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/5828/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Підченко Ю.О.)

від 21.06.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Отрюх Б.В., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.)

від 12.10.2017

у справі №910/5828/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 21 076,69 грн,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування збитків у розмірі 21 076, 69 грн.

Позов обґрунтовано тим, що під час приймання вантажу, у вагоні № 95389128 виявлено нестачу кукурудзи у кількості 4, 860 т, про що Одеською регіональною Торгово-промисловою палатою складено Акт експертизи № УТЄ-2206 від 19.10.2016.

Матеріально-правовою підставою позову визначені статті 307, 314 Господарського кодексу України, статті 16, 22, 909, 920, 924, Цивільного кодексу України, статті 12, 23, 26 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 110, 113, 114 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №910/5828/17 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №910/5828/17 залишено без змін з тих же мотивів.

При розгляді справи судами попередніх інстанцій було встановлено такі обставини:

- між Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та Херсонською дирекцією залізничних перевезень 28.09.2015 укладено договір № 1422327/465 про організацію перевезень і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, предметом якого є надання вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги.

- в пунктах 2.1, 2.2 договору сторони узгодили, що вантажовласник зобов'язується пред'являти Залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень, заявки на подачу вагонів (контейнерів) та здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу; залізниця зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів;

- відповідно до пункту 1 Додаткової угоди № 1 від 18.12.2015 до вказаного договору сторони домовилися, що виконавцем по зазначеному договору буде Регіональна філія "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця";

- відповідно до залізничної накладної № 44558559 від 12.10.2016 із станції Кобеляки до станції Одеса-Порт відправлено зерно кукурудзи у вагонах №№95751012, 95352845 та 95389128;

- під час приймання вантажу, у вагоні № 95389128 виявлено нестачу кукурудзи у кількості 4,860 т, про що Одеською регіональною торгово-промисловою палатою складено Акт експертизи №УТЭ-2206 від 19.10.2016, відповідно до якого експертом встановлено наступне:

- вагон №95389128 опломбований 7 (сімома) непорушеними запірно-пломбувальними пристроями вантажовідправника, кількість і контрольні знаки яких відповідають даним наданої накладної;

- у вагоні №95389128 між кришкою і горловиною бункера середнього розвантажувального люка з протилежної сторони від штурвалів є пошкодження ущільнювального матеріалу та затиснуті зерна кукурудзи;

- у вагоні № 95389128 є воронковидні заглиблення зерна кукурудзи, направлені в сторону середнього розвантажувального люка, розташовані з протилежної сторони від штурвалів.

- у вагоні № 95389128 відхилення у масі становить 4,860 т;

- загальна кількість понаднормових втрат по маршруту ст. Кобеляки - ст. Одеса-Порт становить 4,860 т зерна, вартість яких складає 21 076, 69 грн. без ПДВ;

- на адресу Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" 05.12.2016 позивачем була направлена претензія № 130-2-12/6299 з вимогою перерахувати вартість вантажу, якого не вистачає на суму 21 076, 69 грн.;

- вказана вимога залишена відповідачем без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення збитків у зв'язку із нестачею вантажу.

Відмовляючи у позові про стягнення збитків, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на підтвердження маси втраченого вантажу не надано доказів складення ані комерційного акту, ані акту загальної форми; наданий позивачем акт експертизи № УТЭ-2206 від 22.10.2016 Торгово-промислової палати України не є доказом для матеріальної відповідальності перевізника.

Судові рішення обґрунтовані, серед іншого, нормами статті 307 Господарського кодексу України, статей 110, 111, 113, 129 Статуту залізниць України, Правилами оформлення перевізних документів та Правилами видачі вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі №910/5828/17 Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що: суди попередній інстанцій безпідставно відмовили у позові про стягнення збитків, пославшись на виключність документів, якими може бути підтверджено нестачу вантажу; бездіяльність залізниці в оформленні комерційного акту та акту загальної форми не може бути підставою для відмови у відшкодуванні збитків; подані позивачем докази безпідставно відхилені судами у зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не скористалось правом подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, що в силу частини 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судових рішень.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у господарських справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. (головуючий), Вронської Г.О. і Баранця О.М. 06.02.2018 передано касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі №910/5828/17.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Вронської Г.О. від 16.02.2018 касаційну скаргу прийнято до письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 4 статті 301 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII перегляд рішень суду першої інстанції та постанов апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється без повідомлення учасників справи, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до пункту 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі статтею 908 Цивільного кодексу України встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі по тексту - Статут залізниць України).

Статтею 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (статті 114 Статуту залізниць України).

Пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 передбачено, що накладна (залізнична) є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до пункту 1.1 Правил оформлення перевізних документів накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Згідно із пунктом 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 за № 644 та зареєстрованих Міністерством юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, датою фактичної видачі вантажу вважається дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування.

Пунктом 10 Правил видачі вантажів при подаванні вагонів на під'їзні колії передача їх проводиться в місцях, установлених договором і засвідчується підписами представників станції і одержувача в пам'ятці про подавання вагонів.

Відповідно до пункту 11 Правил видачі вантажів визначено, що при передаванні завантажених вагонів при перевезенні вантажів на відкритому рухомому складі сторони переконуються у відсутності слідів утрати й пошкодження вантажу. Даним пунктом не заборонено під час приймання перевіряти інші ознаки недостачі вантажу.

Згідно із пунктом 23 Правил видачі вантажів вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під'їзну колію, може бути заявлена письмово в момент приймання вагонів.

Статтею 111 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 15 Правил видачі вантажів видача на станціях призначення імпортних вантажів, що перевозяться не в прямому міжнародному сполученні через порти й прикордонні станції, а також експортних вантажів у портах, на прикордонних станціях, якщо вантажі прибули в справних вагонах, контейнерах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправників, портів, експедиторських організацій, митних органів, провадиться без участі залізниці.

Судами попередніх інстанції встановлено, що згідно накладної № 44558559 вищевказані вагони з вантажем прибули на станцію Одеса-Порт, в технічно справному стані, зі справними ЗПУ, які фактично відповідають даним залізничних накладних, що підтверджено Актом від 22.10.2016.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

В п. 3.2. Роз'яснення Вищого господарського суду України № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" від 29.05.2002 також зазначено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць України.

У тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що факт нестачі вантажу зафіксовано актом експертизи № УТЭ-2206 від 22.10.2016 Одеської регіональної Торгово-промислової палати України.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відмовляючи у позові про стягнення збитків (вартості понаднормових втрат вантажу), суди попередніх інстанцій виходили з того, що на підтвердження маси втраченого вантажу позивачем не надано доказів складення ані комерційного акту, ані акту загальної форми, а наданий позивачем акт експертизи № УТЭ-2206 від 22.10.2016 Одеської регіональної Торгово-промислової палати України не є доказом для матеріальної відповідальності перевізника.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують його позовні вимоги.

Доводи Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки в своїй касаційній скарзі скаржник фактично просить вирішити питання про достовірність поданих ним доказів, які на його думку, в зв'язку з вибірковим підходом до їх оцінки були безпідставно відхилені судами попередніх інстанцій, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314 - 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі №910/5828/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Г. Вронська