РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2018Справа № 904/10887/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., за участю секретаря судового засідання Мельник К.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу №904/10887/16

за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м.Дніпро, м. Дніпро,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес», м. Київ, та

Міністерства оборони України, м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишов Сергій Олегович, м. Дніпро, та

Кабінет Міністрів України, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - Фонд державного майна України, м. Київ,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2006 та витребування майна з чужого незаконного володіння,

представники сторін:

позивача - Сулим В.І. (довіреність від 09.01.2018 №61);

відповідача-1 - Рогак В.А. (договір від 06.04.2017 про надання адвокатських послуг);

відповідача-2 - Тушницький О.О. (довіреність від 20.12.2017 №220/453/д);

третьої особи-1 - не з'явився;

третьої особи-2 - Грицькова І.О. (довіреність від 12.02.2018 №103);

третьої особи-3 - Кеда І.В. (довіреність від 11.01.2018 №7/33/351).

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська (далі - Відділ) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» (далі - Завод) про:

- визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.2006, укладеного Державою в особі Верховної Ради України в особі Міністерства оборони України (далі - Міноборони) в особі філії Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) - «Укроборонбуд» (далі - Управління) та Заводом, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О. та зареєстрованим в реєстрі за №2812 (далі - Договір);

- витребування з чужого незаконного володіння у Заводу будівель та споруд за реєстраційним номером у державному реєстрі речових прав №13404940 та повернення у власність Держави в особі Міноборони в особі Відділу будівлі військового містечка №1, що знаходяться на балансі Відділення та розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Наримська, 96-к, а саме: будівля штабу з ганком літ. А-1, а; будівля майстерні літ. Б-1; будівля майстерні літ. В-1; будівля майстерні з ганком літ. Д-1, Д'-1, Д''-1; ганок літ. Д; будівля майстерні літ. Г-1; ганки літ. г, г', г'', г'''; будівля майстерні літ. Е-1; будівля майстерні літ. Ж-1; сходи лат. ж, ж'-1; будівля складу літ. 2К-1; будівля майстерні літ. 2Е-1, 2Е'-1; навіс літ. 2е; будівля складу літ. 2Н-1, 2Н'-1; ганок літ. 2н; будівля складу літ. 2О-1; будівля майстерні літ. З-1, З'-1; будівля складу літ. И-1; будівля складу літ. І-1; будівля складу літ. К-1; будівля складу літ. Л-1; будівля складу літ. М-1; будівля складу літ. Н-1; будівля складу літ. О-1; будівля складу літ. П-1; будівля складу літ. Р-1, Р'-1; ганок літ. Р; будівля складу літ. С-1, С'-1; будівля складу літ. Т-1; будівля складу літ. У-1; будівля складу з ганком літ. Ф-1, ф; будівля складу з ганком літ. Х-1, х; будівля складу літ. Ц-1; будівля складу літ. Ч-1; будівля складу літ. Ш-1; будівля складу літ. Щ-1; будівля складу літ. Ю-1; будівля складу літ. Я-1; будівля складу літ. 2А-1; будівля акумуляторної літ. 2Б-1; ганок літ. 2б; сховище літ. 2В-1; ганки літ. 2в, 2в-1; будівля складу літ. 2Г-1; ганок літ. 2г; будівля складу літ. 2Д-1; будівля майстерні літ. 2Ж-1; будівля складу літ. 2З-1; будівля складу літ. 2И-1; трансформаторна підстанція літ. 2Ч; будівля КПП літ. 3Г; ганки літ. 3г, 3г'; будівля КПП літ. 3Д; ганки літ. 3д, 3д'; будівля вартової літ. 2Х-1, 2Х'-1, 2Х''-1, 2Х'''-1; ганки літ. 2х, 2х-1; навіс літ. 2х''; сховище з ганком літ. 2Р-1, 2Р'-1, 2р; будівля складу літ. 2С-1; будівля їдальні літ. 2Т-1, 2Т'-1; ганок літ. 2т; навіс літ. 2т'; будівля клубу літ. 2У-1, 2У'-1, 2У''-1; ганок літ. 2у; навіс літ. 2у''; будівля казарми літ. 2Ф-1, 2Ф'-1; ганки літ. 2ф', 2ф''; будівля котельної літ. 2Ц-1, 2Ц'-1, 2Ц''-1, 2Ц'''-1; будівля складу літ. 2І-1; будівля складу літ. 2Л-1; ганки літ. 2л, 2л'; будівля складу літ. 2П-1; сховище літ. 3В, 2Я, 3Б, 3Е, 3З; будівля складу літ. 2Ю, 2Ш, 2Щ; будівля тиру літ. 3Ж; пункт заправки літ. 3А; туалет літ. 3Р; допоміжні будівлі літ. 3І, 3Ч; масло збірник літ. 3Х; погріб літ. 3П; допоміжна будівля літ. 3Н; навіс літ. 3О; туалети літ. 3С, 3Т, 3У, 3Ф; навіс літ. 3Ц; туалет літ. 3Ю; огорожі, мостіння №1-24, 26-33, 37-51, 3, І, ІІ.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2016 порушено провадження у справі; залучено до участі у справі Міністерство як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 залучено до участі у справі Міноборони як відповідача-2.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 передано справу №904/10887/16 за виключною підсудністю до господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу справу №904/10887/16 передано на розгляд судді Турчину С.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.01.2017 суддею Турчиним С.О. прийнято справу №904/10887/16 до провадження; залучено до участі у справі приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишова Сергія Олеговича як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.2017 (суддя Турчин С.О.) змінено найменування позивача з квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська на квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.02.2017 (суддя Турчин С.О.) залучено до участі у справі Фонд державного майна України (далі - Фонд) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Міністерства.

Рішенням господарського суду міста Києва (суддя Турчин С.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Михальська Ю.Б. і Тищенко А.І.), у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.11.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Грека Б.М., - (доповідача у справі), судді Вовк І.В. і Могил С.К.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2017 у справі №904/10887/16 скасовано; справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Підставами для скасування рішення місцевого і постанови апеляційного господарських судів зі справи стало те, що господарські суди, розглядаючи справу залишили поза увагою вимоги пунктів 5 і 6 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 28.12.2000 №1919, якими закріплено обов'язковість дозволу та затвердження відповідного рішення про відчуження військового майна з боку КМУ, який не був залучений до розгляду даної справи.

За результатами повторного автоматичного розподілу справу №904/10887/16 передано судді Демидову В.О. для розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2017 суддею Демидовим В.О. прийнято справу до свого провадження; розгляд справи призначено на 14.12.2017; залучено до участі у справі КМУ як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2017 розгляд справи відкладено на 11.01.2018.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини першої Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.01.2018 вирішено розгляд справи №904/10887/16 здійснювати у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі №904/10887/16 призначено на 20.02.2018.

Фонд 12.01.2018 подав суду пояснення по суті спору.

Завод 19.01.2018 подав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Міноборони 07.02.2018 подало суду відзив на позовну заяву.

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишов С.О. подав суду пояснення стосовно предмета спору.

Позивач 20.02.2018 подав суду відповіді на відзиви Заводу і Міноборони.

Судове засідання, призначене на 20.02.2018, не відбулось у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2018 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів; підготовче засідання призначено на 13.03.2018.

КМУ 13.03.2018 подало суду пояснення по суті спору.

Міноборони 13.03.2018 подало суду пояснення на відзив Заводу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2018 закрито підготовче провадження у справі №904/10887/16 та призначено справу до розгляду по суті на 03.04.2018.

Представник позивача у судовому засіданні оголосив вступне слово та позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача-1 оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача-2 оголосив вступне слово та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представники третіх осіб-2,3 оголосили вступне слово.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, дослідив в порядку статей 209-210 Господарського процесуального кодексу України докази у справі.

Після закінчення з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

Представники учасників справи виступили з промовами (заключним словом), в яких посилалися на обставини і докази досліджені у судовому засіданні.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.09.2006 Заводом та державою в особі Верховної ради України в особі Міністерства в особі Управління укладено Договір.

Предметом Договору було визначено, що у відповідності до положень Договору від 28.07.06 №227/ДБ-15 СПЗ, держава в особі Міноборони продала належне їй на праві державної власності, а Завод купив нерухоме майно - об'єкти нерухомого майна військового містечка №1 Міністерства згідно з додатком №1 до Договору, (списане у відповідності до Реєстру списаних будівель, споруд та інженерних мереж військового містечка №1 м. Дніпропетровськ, які підлягають реалізації), яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 96-к, військове містечко №1.

Позивач зазначає, що земельна ділянка військового містечка №1 в м. Дніпро по вул. Наримська, 96-к загальною площею 18,9447 га знаходиться на картковому обліку Відділу.

Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області відповідно до пункту 1.1.6.1 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Дніпропетровській області на 11 квартал 2013 року проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Збройних Сил МОУ за період з 01.02.2012 по 30.04.2013, за результатами якої листом від 09.08.2013 №04-08-05-15/10049 КЕВ м. Дніпропетровська було направлено обов'язкові вимоги щодо повного усунення виявлених ревізією порушень. В тому числі, ревізією використання земель Міноборони було встановлено, що деякі земельні ділянки, які рахуються за даними КЕВ, що підтверджено відділами та Держземагенствами в Дніпропетровській області, займаються сторонніми юридичними та фізичними особами без дозволів Кабінету Міністрів України чи Міністерства оборони України, а саме: - по вул. Наримська, 96-к, м. Дніпропетровськ (військове містечко № 1) земельна ділянка площею 18,9447 га займається ТОВ Луцький завод "Прогрес".

Позивач вказує, що з метою повернення земельної ділянки звертався до суду з позовом до Заводу, однак рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 у справі № 904/9257/14, залишеному без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.06.2015, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Однією із підстав для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог став факт наявності у відповідача-1 права власності на будівлі та споруди, відповідно до Договору.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом та обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що Договір підлягає визнанню недійсним з таких підстав:

- будівлі та споруди військового містечка № 1 в м. Дніпро по вул. Наримська, 96-к знаходяться на балансі КЕВ м. Дніпро; участі у продажі майна позивач не приймав та про його продаж не знав;

- при відчуженні будівель та споруд військового містечка № 1 в м. Дніпро по вул. Наримська, 96-к не було дотримано визначеного законодавством порядку відчуження;

Враховуючи викладене, позивач просить визнати недійсним Договір та витребувати у відповідача-1 будівлі та споруди військового містечка № 1 в м. Дніпро по вул. Наримська, 96-к.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої і другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктами 2.1 і 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Законом України «Про Збройні Сили України» визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Правовий режим майна у Збройних Силах України та його особливості на момент виникнення спірних правовідносин визначались положеннями Закону України «Про Збройні Сили України» та Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) органами, які здійснюють управління військовим майном є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України. При цьому, вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності») належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Загальні норми щодо порядку відчуження військового майна передбачені статтею 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» відповідно до якої відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Згідно з пунктом 18 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 №1225, списання військового майна проводиться за актами якісного (технічного) стану, інспекторськими посвідченнями та за актами списання.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 №1919, реалізація військового майна - це господарська операція, що здійснюється уповноваженим підприємством (організацією) згідно з договором купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на військове нерухоме майно іншим юридичним або фізичним особам на платній або компенсаційній основі.

Пунктом 5 вказаного Положення передбачено, що повноваження суб'єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, списаного військового майна та військового майна, яке підлягає утилізації, надає Кабінет Міністрів України за пропозицією Міноборони відповідно до результатів проведених конкурсів (тендерів) з визначення серед суб'єктів тих, що реалізуватимуть військове майно.

Згідно з пунктом 7 Положення рішення про відчуження списаного військового майна приймає Міноборони України із затвердженням його переліку станом на 1 вересня поточного року.

Наведеними пунктами положення встановлено процедуру реалізації списаного військового майна, яка передбачає обов'язковість списання майна, рішення Міноборони про долю списаного військового майна, проведення Міноборони тендеру на визначення підприємства/організації, що реалізуватимуть списане військове майно та затвердження Кабінетом Міністрів України переможця тендеру за пропозицією Міноборони, який матиме право відчужувати списане військове майно.

Судом встановлено, що у провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа №30/188 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лайн-М» до КМУ, Заводу, Міноборони, Фонду, третя особа - Дніпропетровська квартирно-експлуатаційна частина району, про визнання недійсним Договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.07.2007 у справі №30/188, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 та постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2008, припинено провадження у справі до КМУ та Фонду, в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факти встановлені рішенням суду по справі №30/188 повторного доведення не потребують.

Так, зазначеним рішенням суду у справі № 30/188, встановлено, що Договір укладений у відповідності до вимог закону, а саме в матеріалах справи №30/188 є акти списання будівель та споруд військового містечка №1 у м. Дніпропетровську, є рішення Міністра оборони України про долю військового містечка №1 у м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96к; є протокол від 20.07.2006 №11 засідання постійно діючої комісії з питань відбору на конкурсних засадах найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності з будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей, створеної згідно з наказом директора Департаменту будівництва та відчуження фондів Міноборони від 20.03.2006 №39, яким пропозицію відповідача-2 стосовно спільної діяльності з будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на території військового містечка №1 у м. Дніпропетровську, вул. Наримьска, 96к, визнано найкращою; є розпорядження КМУ від 13.12.2004 №894-р «Про надання повноважень на реалізацію списаного військового майна Збройних Сил», яким погоджено пропозицію Міноборони за результатами проведеного тендеру щодо надання повноважень на реалізацію списаного майна Збройних Сил, зокрема, Управлінню, яким від імені Міноборони було відчужено будівлі військового містечка №1 у м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96к, на користь Заводу за Договором.

У справі №30/188 суд встановив, що Договір повністю відповідає вимогам Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Положенню про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, затвердженому постановою КМУ від 28.12.2000 №1919, та Положенню про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженому постановою КМУ від 04.08.2000 №1225.

Отже, твердження позивача про те, що при укладенні Договору та відчуженні будівель та споруд військового містечка № 1 не було дотримано визначеного законодавством України порядку відчуження майна, спростовується обставинами, встановленими у рішенні господарського суду міста Києва у справі №30/188, яке набрало законної сили.

Крім того, розпорядженням КМУ від 13.12.2004 №894-р «Про надання повноважень на реалізацію списаного військового майна Збройних Сил» КМУ погодився з пропозицією Міноборони щодо надання повноважень на реалізацію списаного військового майна Збройних Сил державному підприємству «Феодосійський судно механічний завод», державному підприємству «Центральний універмаг», Центральному спеціалізованому будівельному управлінню, які належать до сфери управління Міноборони, державному підприємству «Спецсервіс», яке належить до сфери управління МВС, ТОВ «Об'єднання Технохімкомплект», Українській універсальній біржі, ТОВ «Фірма «Меркс», ЗАТ «Нові технології», що визначені за результатами конкурсу.

У відповідності до вказаного розпорядженні і було укладено Договір.

Слід також зазначити, що пункт 6 постанови КМУ від 28.12.200 №1919 не стосується процедури відчуження списаного військового майна, яка не потребує рішення КМУ.

Щодо твердження позивача про те, що відсутні будь-які документи щодо представника, який діяв як довірена особа від імені Міноборони та підписував Договір, то суд зазначає таке.

Договір підписаний від імені Міноборони ОСОБА_9.

У матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія довіреності від 01.09.2006, яка зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №2851, видана Міноборони в особі Міністра оборони України - ОСОБА_10, на ім'я заступника директора Управління - ОСОБА_9 з наділенням останнього повноваженнями підпису договорів реалізації нерухомого військового майна (будівель, споруд), (списаного у встановленому порядку у зв'язку з проведенням спільної забудови території військових містечок, зазначених у рішеннях Міноборони від 23.11.2005 за №13965/з, від 24.07.2006 №6983/з та від 28.08.2006 №8031/з), що розташоване на території військових містечок, а саме: військове містечко №1 в місті Дніпропетровську, вулиця Наримська, 96-К.

Отже, Договір підписаний уповноваженою особою.

З огляду на викладене, враховуючи надані сторонами докази, судом встановлено, що обставини, з якими позивач пов'язує недійсність Договору відсутні.

Щодо ж вимоги позивача про витребування з чужого незаконного володіння у відповідача будівлі та споруди за реєстраційним номером у Державному реєстрі речових прав № 13404940 та повернення у власність держави в особі Міноборони в особі Відділу будівлі військового містечка № 1, що знаходяться на балансі КЕВ м. Дніпропетровська та розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Наримська, 96-к, то вона також не підлягає задоволенню оскільки є похідною від первинної вимоги.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.04.2018.

Суддя В.О. Демидов