ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/11045/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю ОСОБА_5 та представників: ПП "Ерідан" - Хіміча Б.С., ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" - Воронова Є.Є., ОСОБА_8 - ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу кредитора ОСОБА_5

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017

та ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 в частині грошових вимог кредиторів: ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС"

у справі № 910/11045/14

про банкрутство Приватного підприємства "Ерідан", -

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.06.2014 порушено провадження у справі № 910/11045/14 про банкрутство ПП "Ерідан" в порядку, передбаченому ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою господарського суду міста Києва від 01.07.2014 у справі № 910/11045/14 ПП "Ерідан" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 (суддя Яковенко А.В.) визнано кредиторами ПП "Ерідан", зокрема, ОСОБА_5 з грошовими вимогами у розмірі 1 263 718,00 грн., з яких: 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 1 262 500,00 грн. - вимоги четвертої черги; ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" з грошовими вимогами у розмірі 3 669 620,44 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 3 668 620, 44 грн. - вимоги шостої черги; ОСОБА_8 з грошовими вимогами у розмірі 197 838,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 196 620,00 грн. - вимоги шостої черги; ОСОБА_10 з грошовими вимогами у розмірі 6 249 858,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 6 248 640,00 грн. - вимоги шостої черги. Затверджено реєстр вимог кредиторів ПП "Ерідан". Зобов'язано ліквідатора ПП "Ерідан" подати суду оновлений реєстр вимог кредиторів. Відмовлено ОСОБА_5 у визнанні кредитором на суму 16 137 500,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (колегія суддів у складі: Верховця А.А. - головуючого, Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.) у справі № 910/11045/14, зокрема, апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині визнання ОСОБА_10 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 6 249 858,00грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 6 248 640,00 грн. вимоги шостої черги; в частині визнання ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 3669620,44 грн., з яких 1218,00грн. - вимоги першої черги, 3 668 620,44 грн. - вимоги шостої черги; в частині визнання ОСОБА_8 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 197 838,00грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 196 620,00 грн. - вимоги шостої черги - залишено без розгляду. Ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині визнання ОСОБА_5 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 1 263 718,00грн., з яких: 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 1 262 500,00 грн. - вимоги четвертої черги та відмови ОСОБА_5 у визнанні кредитором боржника на суму 16 137 500,00 грн.; в частині визнання ОСОБА_10 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 6 249 858,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 6 248 640,00 грн. вимоги шостої черги; в частині визнання ОСОБА_8 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 197 838,00грн., з яких 1218,00грн. - вимоги першої черги, 196 620,00 грн. вимоги шостої черги залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним судовими рішеннями кредитор ОСОБА_5 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині: невизнання судом першої інстанції та апеляційним судом кредиторських вимог ОСОБА_5 на суму 16 137 500,00 грн. та визнання його кредиторських вимог на суму 1 263 718,00 грн.; визнання кредиторських вимог ОСОБА_10, ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС", ОСОБА_8 у повному обсязі заявлених вимог. Ухвалити нове рішення у даній справі в частині кредиторських вимог ОСОБА_5 - визнати ОСОБА_5 конкурсним кредитором і затвердити його вимоги на суму 31 427 177,00 грн., які віднести відповідно в сумі 1 218,00 грн. - до першої черги задоволення вимог, 17 400 000,00 грн. - до четвертої черги задоволення вимог,як вимог конкурсного кредитора, 15 045 959,00 грн. - до шостої черги задоволення вимог; в частині кредиторських вимог ОСОБА_10, ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС", ОСОБА_8 - направити справу на ний розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень ОСОБА_5 зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, заявник касаційної скарги посилається на те, що він є конкурсним кредитором ПП "Ерідан", а його вимоги підтверджені належними доказами та мають бути визнані в повному обсязі. При цьому, ОСОБА_5 зазначає, що при розгляді його кредиторських вимог суд апеляційної інстанції помилково взяв до уваги додаток № 8 до договору №1/06 від 06.01.2006 та не врахував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 року у справі № 2-7592/11, яке є обов'язковим до виконання. Разом з тим, на думку скаржника, у суду не було жодних правових підстав для відмови у визнанні судового рішення як належної підстави для визнання заявлених ОСОБА_5, кредиторських вимог, оскільки майновий, я не грошовий вираз зобов'язання боржника не може бути підставою для невизнання такого зобов'язання.

Заперечуючи висновки судів попередніх інстанцій в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_10, ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" та ОСОБА_8, заявник касаційної скарги посилався на те, що місцевим судом не було взято до уваги, що зазначені кредитори сформували свої вимоги на фіктивних підставах, а іншими кредиторами вказувалось на наявність підстав для скасування судових рішень, на яких ґрунтуються вимоги ОСОБА_10, ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" та ОСОБА_8

У відзивах на касаційну скаргу ліквідатор ПП "Ерідан" - Кунов О.В., ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС", ОСОБА_10, ОСОБА_8 проти поданої касаційної скарги заперечують та просять оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_5 - без задоволення з посиланням на те, що судами першої та апеляційної інстанцій рішення прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, а касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не спростовує правильності рішень судів попередніх інстанцій в частині кредиторських вимог ОСОБА_5, ОСОБА_10, ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" та ОСОБА_8

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзивів на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 41 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження по даній справі про банкрутство ПП "Ерідан" здійснюється за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній з 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство).

З матеріалів справи вбачається, що ПП "Ерідан" визнано банкрутом відповідно до постанови Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 у справі № 910/11045/14.

Повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури опубліковано на офіційному сайті Вищого господарського суду України 02.07.2014.

Особливості та порядок заявлення кредиторами вимог до боржника, що ліквідується в порядку ст.95 Закону, визначені положеннями ч.3 ст.95 Закону, які передбачають, що кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

При цьому, розгляд грошових вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство, порушеній на підставі ст. 95 Закону про банкрутство, здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі ст. 23 Закону про банкрутство.

В силу приписів ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги конкурсного кредитора повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Слід зазначити, що у справі про банкрутство господарський суд встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов'язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, звертаючись 01.08.2014 до місцевого господарського суду, тобто в межах строку, визначеного ч. 3 ст. 95 Закону про банкрутство, із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника, ОСОБА_5 просив визнати його кредитором ПП "Ерідан" на суму 17 400 000,00 грн. Вказані вимоги ґрунтуються на договорі №1/06 від 06.01.2006 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1.

Відповідно до умов вказаного договору ПП "Ерідан" зобов'язався своїми силами і засобами (самостійно чи за допомогою третіх осіб) за рахунок коштів ОСОБА_5 збудувати та передати останньому об'єкт будівництва, а ОСОБА_5 зобов'язався забезпечити відповідне фінансування об'єкту будівництва, згідно графіку внесення коштів, та прийняти його у власність на умовах цього договору. Об'єктом будівництва було визначено частину офісних приміщень офісної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 загальною площею 500 м2. Договором також було встановлено, що термін здачі будівлі в експлуатацію встановлюється графіком будівництва, але не пізніше 30.12.2006.

Як встановлено місцевим та апеляційним судами, сторонами впродовж 2006 року укладались додатки до зазначеного Договору, якими, зокрема, було погоджено графік внесення ОСОБА_5 коштів на рахунок ПП "Ерідан" (додаток № 1); вартість одного квадратного метру площі будівництва (додаток № 2); погоджено, що Об'єктом будівництва є частина офісних приміщень офісної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 загальною площею 350 м2, а інші 150 м2 площі було виключено з Договору (додаток № 3); погоджено новий графік фінансування (додаток № 4); погоджено, що Об'єктом будівництва є частина офісних приміщень офісної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 загальною площею 250 м2, а інші 100 м2 площі було виключено з Договору (додаток № 5); погоджено новий графік фінансування (додаток № 6); погоджено внесення змін до протоколу погодження договірної ціни та нова вартість одного квадратного метру загальної площі об'єкту будівництва, погоджено новий графік залишку фінансування об'єкту будівництва, перенесення строків закінчення будівництва і здачі Об'єкту будівництва в експлуатацію на новий термін і було заплановано не пізніше 01.03.2009 (додаток № 7 від 20.11.2006)

При цьому, судами першої та апеляційної інстанції з'ясовано, що 22.10.2008 було укладено додаток №8 до Договору, яким з 22.10.2008 було розірвано договір №1/06 від 06.01.2006, а ПП "Ерідан" зобов'язалось повернути ОСОБА_5 сплачену останнім суму 1 262 500,00 грн.

Встановивши зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що загальний розмір заборгованості боржника за вказаним договором перед ОСОБА_5 становить 1 262 500,00 грн.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з аналізу наведених норм, встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та визначених ст. 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) меж розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком попередніх судових інстанції про визнання ОСОБА_5 кредитором ПП "Ерідан" на суму 1 263 718,00 грн., з яких: 1 262 500,00 грн. вимоги, що підлягають задоволенню у четверту чергу, 1218,00 грн. - у першу чергу.

При цьому, апеляційним судом було надано оцінку поданому ОСОБА_5 доказу - рішенню Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 у справі № 2-7592/11, яким зобов'язано ПП "Ерідан" виконати свої зобов'язання перед ОСОБА_5 за договором № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 від 06.01.2006, а саме п. п. 1.1, 3.1, 3.3 цього договору, шляхом передачі ОСОБА_5 об'єкту будівництва з внутрішнім облаштуванням та оздобленням, передбаченим п. 1.1 договору № 1/06 від 06.01.2006.

Відповідно до норм ст. 1 Закону про банкрутство, кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Суд апеляційної інстанції встановив, що зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013 у справі № 2-7592/11 не містить грошового зобов'язання боржника перед ОСОБА_5, а відтак, дійшов вірного висновку про неможливість визнання обґрунтованих цим судовим рішенням кредиторських вимог ОСОБА_5

У зв'язку з викладеним та з огляду на те, що місцевим і апеляційним судами встановлено відсутність доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_5 вимог на суму 16 137 500,00 грн., суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів про відмову у їх визнанні в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 06.03.2018 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2013, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21.05.2014 у справі № 2-7592/11 та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПП "Ерідан" про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, зобов'язання виконати умови договору.

Враховуючи зазначене, аргумент заявника касаційної скарги стосовно необхідності врахування при розгляді кредиторських вимог ОСОБА_5 рішення Шевченківського районного у місті Києві від 17.10.2013 року у справі №2-7592/11 відхиляється касаційним судом.

Щодо доводів касаційної скарги в частині кредиторських вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_8 колегія суддів зазначає наступне.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.07.2015 від ОСОБА_8 надійшла заява з грошовими вимогами до боржника на суму 196 620,00 грн. Кредиторські вимоги ОСОБА_8 ґрунтуються на інвестиційному договорі від 07.10.2009 №5/09 та на договорі уступки вимоги (цесії) від 13.12.2010 № 1/12.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України (ч. 5 ст. 7 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Згідно п. 4.2.2 Інвестиційного договору від 07.10.2009 №5/09 загальна вартість Об'єкта інвестування на дату укладання Договору становить 196 620,00 грн.

Судами встановлено, що за Договором цесії Цесіонарій набув право вимоги від Боржника належного виконання зобов'язань в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі вимагати від Боржника передачі Об'єкта інвестування, обраного Інвестором для інвестування за Договором, відповідно до Проектно-кошторисної документації, який складається з нежитлових приміщень №13 площею 51,7 кв.м., № 14 площею 43,5 кв.м, розташованих на сьомому поверсі Об'єкта будівництва.

Згідно копії декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 10.08.2011 за № КВ 4 Державною архітектурно-будівельною інспекцією у місті Києві Об'єкт будівництва введено в експлуатацію.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що Забудовник вважається таким, що повністю виконав свої зобов'язання за Договором з моменту, коли Сторони підписали Акт прийому-передачі Об'єкту інвестування у встановленому Договором порядку, та передав Інвестору документи, які необхідні для оформлення та реєстрації права власності на Об'єкт інвестування, а саме: копію зареєстрованої Державною архітектурно-будівельною інспекцією у встановленому законодавством України порядку декларації про готовність Об'єкта будівництва до експлуатації, підписаний Забудовником оригінал Акту прийому-передачі, оригінал довідки про повну сплату вартості Об'єкту інвестування.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 876 ЦК України передбачено, що власником об'єкта будівництва або результату будівельних робіт, є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Враховуючи встановлені судами обставини справи, виходячи з аналізу наведених норм та приписів ч.3 ст. 95 Закону про банкрутство, вірним є висновок судів першої та апеляційної інстанції про те, що грошові вимоги ОСОБА_8 до боржника у розмірі 196 620,00 грн. є документально доведеними та підлягають задоволенню у шосту чергу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим та апеляційним господарським судами, ОСОБА_10 22.10.2014 звернувся до господарського суду з заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 6 248 640,00 грн. Зазначені вимоги ґрунтуються на судовому наказі у справі №2н-645/10 про стягнення з ПП "Ерідан" 6 248 640,00 грн.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, встановив, що вони є документально підтвердженими та відповідно до ч.3 ст. 95 Закону про банкрутство підлягають задоволенню у шосту чергу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок місцевого та апеляційного господарських судів про наявність підстав для визнання кредиторських вимог ОСОБА_10 та ОСОБА_8

Доводи ОСОБА_5, наведені в обґрунтування вимог касаційної скарги, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки вони фактично зводиться до посилань на обставини справи, намагання здійснити їх переоцінку та прохання надати нову оцінку доказам у справі, які, на думку заявника касаційної скарги, неправильно були оцінені місцевим та апеляційним судами під час розгляду справи в частині оспорюваних кредиторських вимог, що в силу вимог ст.300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині кредиторських вимог ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_8

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Відтак, наведені ОСОБА_5 у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення відповідно до вимог ст. 311 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень судами першої та апеляційної інстанції при розгляді спору у даній справі.

Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині кредиторських вимог ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 прийняті судами у відповідності до фактичних обставин та у відповідності до вимог матеріального права і процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) покладаються на ОСОБА_5

Разом з тим, щодо касаційної скарги ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині кредиторських вимог ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.287 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині кредиторських вимог ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" не була предметом перегляду суду апеляційної інстанції, а оскаржуваною постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (пункти 1,3, 5 резолютивної частини постанови) апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_14 і ТОВ "Агроінвест Консалтинг" на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині визнання ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 3 669 620,44 грн., з яких 1218,00грн. - вимоги першої черги, 3 668 620,44 грн. - вимоги шостої черги залишено без розгляду.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_5, яка подана на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині кредиторських вимог ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС", що не переглядалась в апеляційному порядку по суті, не може бути розглянута судом касаційної інстанції, відтак, касаційне провадження за касаційною скаргою в зазначеній частині підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу кредитора ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині грошових вимог кредиторів ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_10 залишити без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою кредитора ОСОБА_5 на постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі № 910/11045/14 в частині кредиторських вимог ТОВ "АКСЕПТ-ТРАНС" закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.