ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018р. справа №914/357/18

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кияк І.В., розглянув матеріали

позовної заяви: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Санком-Львів», м. Львів

про: стягнення 9 313,45 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санком-Львів» про стягнення 9 313,45 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2018 р. відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано сторонам можливість до 20.03.2018р., в порядку ст. 252 ГПК України, подати клопотання у випадку необхідності розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

20.03.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санком Львів» на адресу суду надіслало відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги заперечує повністю.

Ухвалою від 29.03.2018р. судом було призначено судове засідання по розгляду справи по суті на 24.04.2018р. та надано позивачу строк для подання відповіді на відзив. Крім того, цією ж ухвалою судом було визначено процесуальний строк відповідачу подати докази в обгрунтування свого відзиву.

Так, 06.04.2018р., на виконання вимог ухвали суду від 29.03.2018р, позивачем було подано відповідь на відзив.

В судове засідання 24.04.2018р. сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили, причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були обізнані про час та місце судового засідання, про що свідчать повернуті відділенням поштового звязку поштові відправлення від 30.03.2018р.

Враховуючи те, що сторони не забезпечили свою явку в судове засідання, яку ухвалою від 29.03.2018р. було визнано судом обовязковою, суд, на підставі ч. 8 ст. 252 ГПК України здійснює розгляд справи за наявними матеріалами на підставі поданих доказів та письмових пояснень, викладених у заявах по суті спору.

Судом розглядається позовна вимога ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санком-Львів» про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації.

Позивач, як на підстави позовних вимог покликається на виникнення у нього права вимоги до відповідача по справі, у звязку з виплатою на користь страхової компанії потерпілої сторони відшкодування заданих працівником відповідача (винної сторони) збитків у розмірі 9 313,45 грн., що підтверджена Європротоколом та звітом про оцінку №PZU/730/16 від 17.03.2016р. Свої вимоги позивач також мотивує тим, що від відповідача заява про настання страхового випадку надійшла лише 28.03.2016р. (тобто через 12 днів після ДТП, замість 3 днів передбачених законодавством) без будь-яких підтверджень поважності пропуску строку.

Відповідач, заперечуючи у своєму відзиві проти позовних вимог зазначає, що твердження позивача є хибними, оскільки безпосередньо після вчинення ДТП, ще до часу оформлення Європротоколу, водій відповідача, як учасник ДТП здійснив телефонний дзвінок позивачу та повідомив про факт вчинення ДТП. Крім того, відповідач зазначає, що 17.03.2018р. водій ОСОБА_1 самостійно звернувся у відділення позивача та письмово повідомив про ДТП, однак доказів такого повідомлення представити суду не може, оскільки жодних документів позивач при повідомленні водію не представив. В свою чергу, звернення відповідача до позивача із заявою про ДТП лише 28.03.2018р. останній мотивує тим, що позивач повідомив водія ОСОБА_1 про те, що таке письмове повідомлення повинно було бути здійснене не від фізичної, а від юридичної особи, а тому таке було повторно оформлене та відправлене позивачу.

В ході дослідження доказів, судом встановлено наступні обставини:

16.03.2016р. о 9:30 год. в м. Львові по вул. Творчій відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Man 26.314, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Citroen C4 Picasso, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Факт скоєння ДТП підтверджується Європротоколом складеним учасниками та долученим до матеріалів справи.

Зокрема, із п. 14 даного протоколу вбачається, що водій транспортного засобу Man 26.314 ОСОБА_1 визнав свою вину у скоєнні ДТП.

Як встановлено судом, на момент вчинення ДТП водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Санком-Львів» (відповідач по справі), а транспортний засіб Man 26.314 було застраховано останнім в ПрАТ СК «Українська страхова група» відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/9244325, який на момент ДТП був діючим.

Страхова відповідальність водія транспортного засобу Citroen C4 Picasso ОСОБА_2 (потерпілого) була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

19.08.2016р. ПрАТ СК «ПЗУ Україна», як страховик потерпілої особи, звернувся до позивача по справі (ПрАТ СК «Українська страхова група») з вимогою в порядку суброгації №412/2016 про виплату страхового відшкодування в розмірі 9 313,45 грн.

Позивач, на підставі вимоги страховика потерпілого, відповідно до умов полісу АІ/9244325, договору страхування RZ004513 від 11.12.2015р., заяви про настання страхового випадку, звіту №PZU/730/16, та страхового акту №UA014 від 29.03.2016р. виплатив на користь ПрАТ «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в сумі 9 313,45 грн., що підтверджується платіжним дорученням №19121 від 13.10.2016р.

Таким чином, позивач, виплативши страхове відшкодування на користь ПрАТ «ПЗУ Україна», яке в свою чергу здійснило виплату такого відшкодування своєму страхувальнику (потерпілій стороні), отримало право регресного позову до особи винної у вчиненні ДТП. А з урахуванням того, що водій відповідача перебував з останнім у трудових відносинах, то в силу приписів ст. 1172 ЦК України, такий позов предявляється до юридичної особи, яка відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання своїх трудових обовязків.

Підставою виникнення права на предявлення вимоги в порядку суброгації до відповідача слугувало те, що заява про настання страхового випадку була подана відповідачем з простроченням встановленого законом та договором страхування 3-денним строком (через 12 днів після ДТП) без будь-яких підтверджень поважності пропуску строку.

Виходячи з предмету позовних вимог і встановлених судом обставин справи, спірні правовідносини повязані із страхуванням та страховою діяльністю, є предметом регулювання Цивільного кодексу України та господарського законодавства, в тому числі Господарського кодексу України, а також Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалюючи рішення, суд послуговується такими законоположеннями та своїми висновками:

Відповідно до п.3 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Одним із головних призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (п. 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України»).

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За матеріалами даної справи мав місце страховий випадок, який було визнано таким двома сторонами, в тому числі і страховиками учасників ДТП.

У відповідності до ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи.

Як вбачається із встановлених обставин позивач в порядку суброгації виплатив страховику потерпілої особи страхове відшкодування в розмірі 9 313,45 грн. вказана сума підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, звітом №PZU/730/16, страховим актом №UA014 від 29.03.2016р. та платіжним дорученням №19121 від 13.10.2016р.

Статтею 33 вищенаведеного Закону, учасник ДТП зобовязаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування, або, у випадках передбачених Законом, МТСБУ про настання ДТП.

З наявних у матеріалах справи доказів прослідковується, що страхувальник позивача (ТОВ «Санком-Львів») відповідач по справі, повідомив свого страховика (позивача) про ДТП письмовою заявою від 28.03.2016р. В той же час, як зазначено вище, страховий випадок мав місце ще 16.03.2016р.

Відповідно до ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо останній не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 Закону.

А згідно з нормою ч. 1 ст. 1187 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

За таких обставин, беручи до уваги, що на момент вчинення ДТП винний водій перебував при виконанні трудових обовязків з ТОВ «Санком-Львів», то суд визнає право позивача на звернення з вимогою саме до відповідача про виплату страхового відшкодування.

В той же час, пояснення відповідача стосовного того, що повідомлення про ДТП було здійснено вчасно безпосередньо самим водієм в день настання випадку, а в подальшому повторно і відповідачем не підтверджено жодними доказами, а тому не може братися до уваги судом.

Разом з тим, покликання відповідача на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі №6-284цс15 не може бути застосоване до правовідносин, що виникли у даному спору, адже відповідач не навів жодних аргументів та доказів поважності пропуску ним встановленого законом строку на повідомлення страховика про ДТП. Крім того, факт страхового випадку підтверджується всіма сторонами, а вина працівника відповідача також визнана ним особисто у п. 14 Європротоколу.

Таким чином, на основі аналізу правових норм ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України, а також встановлених судом обставин, дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю (відповідачу по справі), відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Правова позиція господарського суду також узгоджується із висновком до якого прийшов Верховний Суд України у постанові №6-108цс13.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав та доказів для задоволення позовних вимог повністю.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Санком-Львів» (79010, м. Львів, вул. Чернігівська, 14, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І. Федорова, 32-А, ) 9 313,45 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку передбаченому ст. 256 ГПК України.

В судовому засіданні 24.04.2018р. було оголошено вступну та резолютивну рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.04.2018р.

Суддя Юркевич М. В.