Справа № 909/1090/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.04.2018 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" (вих. № 08/6658 від 16.04.18; вх.№ 6165/18 від 18.04.18) про відвід судді Ткаченко І. В. у справі № 909/1090/16

за заявою: Управління Пенсійного фонду України

в Тисменицькому районі Івано-Франківської області

про банкрутство: Відкритого акціонерного товариства "Хутрофірма Тисмениця"

ВСТАНОВИВ:

в провадженні Господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа про банкрутство ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця".

09.02.2017 суд Івано-Франківської області порушив провадження у справі про банкрутство ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця".

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" було оприлюднене на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 09 лютого 2017 р.

13.03.2017 ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду із заявою про грошові вимоги до боржника, яку суд призначив до розгляду в попередньому засіданні на 11.04.17

Однак, провести попереднє засідання у даній справі тривалий час суд був позбавлений можливості, зокрема, у зв'язку із оскарженням ПАТ "ВіЕйБі Банк" ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця".

12.12.2017 матеріали справи № 909/1090/16 повернулись до Господарського суду Івано-Франківської області і суд продовжив розгляд даної справи.

Станом на 18.04.2018 тривало попереднє засідання у справі про банкрутство ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця", а також суд розглядав заяву розпорядника майна про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації переходу права власності на нерухоме майно, яке належало боржнику, після порушення справи про банкрутство.

18.04.2018, до початку судового засідання, до канцелярії суду надійшла заява учасника у справі про банкрутство - Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" (вих. № 08/6658 від 16.04.18; вх.№ 6165/18 від 18.04.18) про відвід судді Ткаченко І. В. у справі № 909/1090/16.

Ухвалою суду від 18.04.2018 за наслідками розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" про відвід судді Ткаченко І. В. суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленого відводу, з огляду на що зупинено провадження у справі № 909/1090/16 до вирішення питання про відвід судді Ткаченко І. В.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 909/1090/16 в частині розгляду заяви про відвід судді передано на розгляд судді Неверовській Л.М.

Розглянувши подану заяву, дослідивши обставини викладені в ній та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Подана заява мотивована тим, що, на думку заявника, суддя не об'єктивна і упереджена. При цьому, заявник стверджує, що судом станом на 18.04.2018 не розглянуті грошові вимоги ПАТ"ВіЕйБі Банк", суддя надає перевагу та підтримку іншим учасникам справи, оскільки протягом перебування справи на розгляді визнані кредиторські вимоги деяких учасників справи та розглядаються заяви арбітражного керуючого. Крім того, суддею прийнято до розгляду заяву розпорядника, яка надійшла до суду без електронного цифрового підпису та 30.03.2018 судове засідання відбулося із затримкою на одну годину.

Вищевказані обставини, на думку заявника, є підставою для задоволення відводу судді Ткаченко І.В.

В заяві про відвід судді заявник посилається на п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997р.); також зазначає, що відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об'єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об'єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При зовнішній демонстрації судом незалежності та безсторонності можуть виникнути щодо цього сумніви. Тому важливою є та довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати у громадськості (див.: Hauschildt v. Denmark judgment of 24 May 1989, Series A, No. 154, p. 48 ).

В обгрунтування заявленого відводу заявник акцентує увагу, що з численної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли би виникнути сумніви в упередженості судді.

При прийнятті ухвали, за наслідками розгляду заяви про відвід судді Ткаченко І.В., судом враховано таке.

Право на подання заяви про відвід судді є однією із гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у ст. 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно з абзацом першим частини 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З аналізу господарського процесуального законодавства слідує, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв'язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов'язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді.

Заявником на підтвердження особистої упередженої поведінки судді (відсутності особистої безсторонності), наведено саме власну довільну інтерпретацію (власне розуміння і тлумачення) слів судді, ймовірні юридичні висновки судді, що не підтверджується доказами, є недоведеними припущеннями, які неможливо перевірити. Крім того, ПАТ "ВіЕйБі Банк" фактично наводить свої доводи та заперечення щодо розгляду судом заяв розпорядника майна, який на даний час судом не завершено. Такі обставини, наведені у заяві про відвід судді Ткаченко І. В., зводяться до незгоди ПАТ "ВіЕйБі Банк" із процесуальними діями суду у даній справі, що є підставою для оскарження судового рішення та не може бути підставою для відводу судді, виходячи з норм ГПК України.

Разом з тим, суд зазначає, що наведені вище норми національного законодавства не містять всі підстави для відводу судді, оскільки відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка є частиною національного законодавства, також закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, заявник посилається на судову практику Європейського Суду з прав людини, згідно якої, на його думку, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи навіть тоді, коли у стороннього спостерігача лише могли би виникнути сумніви в упередженості судді.

Господарський суд оцінює критично вищевказані доводи та зазначає про те, що заявником здійснено власне довільне тлумачення рішень Європейського Суду без врахування напрацьованих ним критеріїв визначення незалежності, безсторонності у конкретних справах, враховуючи наступні позиції ЄСПЛ.

Так, зокрема, у справі «Газета Україна-Центр проти України» (заява № 16695/04), рішення від 15 липня 2010 року (набуло статусу остаточного від 15 жовтня 2010 року), у п.п. 28-32 щодо позиції Європейського Суду зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

У контексті об'єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III). З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, ? правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998-VIII).

Таким чином, з аналізу рішень Європейського Суду з прав людини стосовно висновків про дотримання норм Конвенції вбачається: суд, який розглядає справу, повинен бути безстороннім суб'єктивно, тобто жодний його член не повинен мати будь-якої особистої зацікавленості або упередженості і вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які б свідчили про протилежне;

суд повинен бути безстороннім з об'єктивного погляду, тобто, він повинен надати достатні гарантії, які б виключали будь-які законні сумніви стосовно цього. Згідно з критерієм об'єктивної безсторонності, необхідно з'ясувати, чи існують факти, встановлення яких може викликати сумніви щодо безсторонності суддів.

Дотримання принципу незалежності судом при розгляді справ в рішеннях ЄСПЛ визнається у разі відповідності суду наступним критеріям: 1) спосіб призначення його членів; 2) тривалість строку повноважень; 3) наявність гарантій проти зовнішнього впливу; 4) наявність зовнішніх атрибутів незалежності.

Незалежність як принцип стосується всієї судової системи чи статусу суддів у державі, їх взаємодії з іншими органами. Принцип неупередженості передбачає акцент на конкретній справі "зазвичай виявляється в світлі обставин конкретної справи, тобто prima facie" .

При розгляді заяви про відвід судді господарським судом не встановлено порушень норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо незалежності і безсторонності суддею Ткаченко І.В.

За наведених обставин, оцінивши, викладені у заяві Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" доводи, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви про відвід судді відсутні, а тому у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" (вих. № 08/6658 від 16.04.18; вх .№ 6165/18 від 18.04.18) про відвід судді Ткаченко І. В. у справі № 909/1090/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (ст. 235, 255 ГПК України).

Ухвала підписана 19.04.2018

Суддя Неверовська Л.М.

Копію даної ухвали направити:

- відкритому акціонерному товариству "Хутрофірма Тисмениця"

(77401, вулиця Вербова, 9, місто Тисмениця, Тисменицький район, Івано-Франківська область);

- арбітражному керуючому Дідичу Михайлу Андрійовичу (АДРЕСА_1);

- Публічному акціонерному товариству "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

(вул. Дегтярівська, 27 Т, м. Київ, 04119; вул. Харківське шосе, 49, м. Київ, 02096);

Тисменицькому об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України (вул. Галицька, 21, м. Тисмениця,

Івано-Франківська область, 77401);

Тисменицькій ОДПІ (вул. Галицька, 15, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400);

КП "Івано-Франківськводоекотехпром" (вул. Ботанічна, 2, м. Івано-Франківськ, 76011);

ТОВ "Тисінвест" (вул. Вербова, 9/32, м. Тисмениця, Івано-Франківська обл., 77400);

ТОВ "Мебтис" (77460, вул. Сонячна, 14, с. Черніїв, Тисменицький р-н, Івано-Франківська обл.);

ОСОБА_6 (АДРЕСА_2);

відділу з питань банкрутства Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (вул.

Грюнвальдська, 11, 4 поверх, м. Івано-Франківськ, 76018);