УХВАЛА

м. Київ

18.04.2018Справа № 910/18283/16

За позовом Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича

до 1) Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Клект»

про розірвання кредитного договору № 0 від 24.01.2008, про визнання

недійсним договору відступлення права вимоги від 12.12.2011, про визнання

припиненим договір іпотеки № 13134 від 24.01.2008, скасування

реєстраційного запису щодо обтяження нерухомості

Суддя Сівакова В.В.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Фізичної особи-підприємця Бучацького Андрія Михайловича до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в яких просить

- розірвати кредитний договір № 0 від 24.01.2008;

- визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»;

- визнати припиненим договір іпотеки від 24.01.2008 № 13134;

- скасувати реєстраційний запис у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомості: нежилих приміщень № 18 та № 19 (в літ. В), загальною площею 265,4 кв. м., які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Федорова Івана, буд. 10, яке внесено в реєстри на підставі договору іпотеки № 13134 від 24.01.2008 укладеним між Бучацьким А. М. та ПАТ «УкрСиббанк» та договору відступлення прав вимоги за договорам іпотеки від 20.12.2011, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 порушено провадження у справі № 910/18283/16 та призначено справу до розгляду на 22.12.2016.

Відповідачем-1 в судовому засіданні 22.12.2016 було подано клопотання про витребування у Господарського суду Харківської області справи № 5023/3088/11.

Суд розглянувши дане клопотання відмовив в його задоволенні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 22.12.2016, у зв'язку з нез'явлення в судове засідання представника відповідача-2 та невиконанням відповідачами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 12.12.2016, розгляд справи був відкладений на 17.01.2017.

Відповідач-1 у поданому 11.01.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Вважає, що відповідач-1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки з моменту відступлення права вимоги належною стороною кредитного договору є ТОВ «Кей-Колект». Обставини на які посилається позивач вже були предметом розгляду у справі Господарського суду Харківської області № 5023/3088/11 у якій прийнято рішення про відмову в позові, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.07.2011. Судом встановлено факт отримання коштів за договором та вчинення в подальшому дій по його виконанню з боку позивача (погашення боргу) свідчать про визнання та схвалення позивачем укладеного кредитного договору та додаткової угоди до нього. Ситуація з оплатою платежів за кредитним договором на даний час змінилась, оскільки відповідач-1 відступив заборгованість ТОВ «Кей-Колект» в гривневому еквіваленті. Позивач не вказує та не конкретизує у чому полягає порушення його прав та інтересів.

Позивачем 16.01.2017 до відділу діловодства подано заяву про відвід судді Сівакової В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 17.01.2017 заяву позивача про відвід судді залишено без задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/18283/16 від 17.01.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників сторін та невиконанням вимог ухвали про порушення провадження у справі від 12.12.2016, розгляд справи був відкладений на 31.01.2017.

Відповідач-2 у поданому 30.01.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Вважає, що позивачем не вказано факту порушення його прав, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний позивачем спосіб. На думку відповідача-2 позивач заявляючи позов хоче уникнути відповідальності за своє зобов'язання (за кредитним договором). Позивачем не подано доказів щодо існування передбачених ст. 652 ЦК України підстав для розірвання кредитного договору. Оскільки позивачем не виконане зобов'язання за кредитним договором відсутні підстави для припинення договору іпотеки.

Позивачем 30.01.2017 та 31.01.2017 подано до відділу діловодства суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивачем 30.01.2017 та 31.01.2017 подано до відділу діловодства суду клопотання про продовження строку вирішення спору у справі № 910/18283/16 на 15 (п'ятнадцять) днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2017 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/18283/16 на 15 (п'ятнадцять) днів та відкладено розгляд справи на 16.02.2017.

Позивачем 13.02.2017 подано до відділу діловодства суду клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18283/16 до вирішення справи № 910/1831/17.

Представники відповідачів в судовому засіданні 16.02.2017 проти задоволення клопотання позивача заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2017 зупинено провадження у справі № 910/18283/16 до вирішення спору по суті у справі № 910/1831/17.

03.04.2017 позивач звернувся до господарського суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії по відчуженню об'єкту нерухомого майна, загальною площею 265,4 кв. м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Федорова Івана, 10.

Заява мотивована тим, що вказане майно є предметом спірного договору іпотеки. на даний час відповідач-2 вчинив дії по безспірному відчуженню нежилих приміщень, які є предметом спірного договору іпотеки, що підтверджується витягом. У разі задоволення позовних вимог щодо припинення спірного договору іпотеки та скасування реєстраційного запису щодо обтяження нерухомості сторона позивача може бути позбавлена реальної можливості виконати рішення суду щодо зняття обтяження на майно, яке є предметом іпотеки. Також невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконати рішення суду щодо розпорядження власним майном. Окрім цього, у разі задоволення позову про розірвання кредитного договору № 0 від 24.01.2008 та визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011 невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконати шення суду в частині застосування наслідків недійсності правочину та наслідків розірвання кредитного договору.

28.03.2018 відповідач-1 звернувся до господарського суду з клопотанням про поновлення провадження у справі № 910/18283/16 посилаючись на те, що спір у справі № 910/1831/17 по суті вирішено.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 поновлено провадження у справі № 910/18283/16; у зв'язку з набранням 15.12.2017 чинності Господарського процесуального кодексу України в новій редакції, справу № 910/18282/16 відповідно до ст. 247 цього Кодексу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.05.2018.

Статтею 140 Господарського кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд відзначає наступне

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому обов'язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Заявником суду не наведено жодних достатніх підстав які б свідчили, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно з п. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Бучацького Андрія Михайловича про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набрала чинності 18.04.2018. Ухвала підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня її підписання.

Суддя В.В.Сівакова