ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Справа № 923/285/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Павленко Н.А. при секретарі судового засідання Борхаленко О.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - уповн. предст., дов. від 27.12.2017р.

від відповідача: ОСОБА_2 - уповн. предст., дов. від 27.12.2017р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м.Херсон

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія", м.Херсон

про стягнення коштів

Описова частина рішення. Провадження у справі порушено за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" з вимогою про стягнення 1397704,27грн. боргу за спожиту протягом січня-березня 2017р. активну електроенергію, 100459,32грн. заборгованості за реактивну електроенергію за період січень-березень 2017р., 4775,19грн. втрат від інфляції, 3658,36грн. в якості 3% річних, 34144,67грн. пені у правовідносинах за договором про постачання електричної енергії №3668 від 24.02.2006р.

Позовні вимоги обґрунтовано твердженням про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором.

Ухвалою суду від 25.05.2017р. у зв'язку із наявністю відкритого провадження у справі про банкрутство ПАТ "Таврійська будівельна компанія" було постановлено справу №923/285/17 передати за виключною підсудністю до суду, в провадженні якого знаходиться справа про банкрутство ПАТ "Таврійська будівельна компанія".

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.06.2017р. названа ухвала господарського суду скасована, справу передано на розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Ухвалою суду від 07.07.2017р. справу прийнято до провадження раніше визначеним складом суду та призначено до розгляду на 05.09.2017р. о 10год.

У зв'язку із оскарженням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 22.06.2017р. у касаційному порядку провадження у справі ухвалою суду від 20.07.2018р. було зупинено, справу скеровано до Одеського апеляційного господарського суду.

Після повернення справи №923/285/17 від касаційної інстанції ухвалою суду від 09.01.2018р. провадження у справі поновлено.

Сторони повідомлені, що з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. № 2147-VIII внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України ( від 06.11.1991р. № 1798-XII), відповідно до п.9 Перехідних положень ГПК України справа розглядається за правилами ГПК України у новій редакції.

Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву (вх.№943/18 від 29.01.2018р.) відповідач проти задоволення вимог заперечував. Посилаючись на норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідач стверджував про безпідставність заявлення до стягнення коштів в якості 3% річних та втрат від інфляції, оскільки у відношення відповідача відкрито справу про банкрутство та накладено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Зазначає, що дія мораторію розповсюджується на всі вимоги, без урахування часу їх виникнення. Зазначене має застосовуватися і до вимог позивача щодо стягнення, вчинених нарахувань 3% річних та втрат від інфляції, незалежно від того, коли виникла заборгованість. Відповідач повідомив також, що борг з оплати вартості отриманої у січні-квітні 2017р., ним сплачений у повному обсязі.

05.03.2018р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог (вх.№372/18 від 05.03.2018р.), заявивши до стягнення 63013,78грн. втрат від інфляції, 17928,11грн. в якості 3% річних та 153679,48грн. пені. До сум названих вимог позивачем за заявою включено також вимоги про стягнення втрат від інфляції, 3% річних та пені, нарахованих на заборгованість, що виникла у відповідача у зв'язку з несвоєчасністю оплатою вартості електроенергії, отриманої відповідачем у період травень-грудень 2017р. При цьому позивачем підтверджено, що на час розгляду справи відповідачем сплачено заборгованість за весь період січень - грудень 2017р., проте с порушенням встановлених умовами договору строків, що стало підставою для вчиненні відповідних нарахувань.

05.03.2018р. судом отримано відповідь на відзив (вх.№2171/18 від 05.03.2018р.), в якому позивачем наведена незгода з доводами відповідача щодо необгрунтованості заявлених вимог про стягнення втрат від інфляції, 3% річних та пені, нарахованих на суму боргу за період після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відповідача.

У відзиві на заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх.№2937/18 від 23.03.2018р.) відповідач зазначає, що заявлення до стягнення вчинених нарахувань втрат від інфляції, 3% річних та пені на борг, що виник у зв'язку з несвоєчасною оплатою отриманої електроенергії відповідачем у інші періоди, ніж були заявлені у позовній заяві, за якою відкрито провадження у цій справі, а саме: січень-березень 2017р., слід розцінювати як подання іншого (ще одного) позову, що не відповідає приписам ч.3 ст.46 ГПК України.

Ухвалою від 27.03.2018р. заява позивача про зменшення позовних вимог задоволена частково - у частині збільшення розміру втрат від інфляції, 3% річних та пені, нарахованих на суму боргу, що виник у зв'язку з несвоєчасною оплатою отриманої електроенергії відповідачем за періоди січень-березень 2017р., у зв'язку із збільшенням періоду таких нарахувань до дня здійснення повної оплати за кожний з названих періодів, у яких споживалася електроенергія відповідачем.

Ціною позову, що розглядається, визнається 145656,17грн., що складається з 45274,13грн. втрат від інфляції, 10073,69грн. в якості 3% річних та 90308,35грн. пені, нарахованих у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язань зі сплати вартості поставленої електроенергії за періоди: січень, лютий, березень 2017р., нарахування яких вчинено за весь час прострочки платежів.

19.04.2018р. в судовому засіданні, відповідачем подано заяву, названою "Щодо розрахунків, інфляційних, річних і пені". У заяві відповідач зазначає, що позивачем неправильно здійснено нарахування пені та нараховано пеню за дні фактичної сплати суми заборгованості, що загалом призвело до завищення вимог в цій частині на 835,31грн. Власного контррозрахунку пені відповідачем не наведено.

Відповідач також зазначив, що позивачем не доведено належними доказами отримання відповідачем рахунків на оплату за січень - 24 числа цього місяця, за лютий-21 числа і за березень-24 числа. А отже, на думку відповідача, необгрунтованими є нарахування пені, втрат від інфляції та 3% річних за цими рахунками, починаючи з перших чисел наступних місяців.

Зазначаючи у заві про погіршення стану економіки у державі, скрутний фінансовий стан підприємства у зв'язку із наявність дебіторської заборгованості, з огляду на добровільне повне погашення заборгованості, відсутність завдання позивачу реальних збитків з боку відповідача, відповідач, з посиланням на ч.3 ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України просив суд зменшити розмір пені на 90%.

В судовому засіданні 19.04.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, заперечуючи проти задоволення заяви відповідача про зменшення на 90% розміру пені заявленої до стягнення.

Представник відповідача в судовому засіданні 19.04.2018р. проти задоволення позовних вимог заперечував та просив залишити їх без задоволення.

Відповідно до вимог ст.240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази, суд встановив наступне.

24.02.2006р. між ВАТ "ЕК "Херсонобленерго", правонаступником якого є ПАТ "ЕК "Херсонобленерго", відповідно до ст.1 Статуту новим найменуванням Публічного акціонерного товариства "ЕК "Херсонобленерго" є Приватне акціонерне товариство "ЕК "Херсонобленерго" (позивач, постачальник), та ЗАТ "Таврійська будівельна компанія" (відповідач, споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №3668 (т.1, а.с. 43-50), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу з приєднаною потужністю 10430 кВА, а споживач оплачує вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до п.2.2.2 договору ПрАТ "ЕК "Херсонобленерго" постачає споживачу електроенергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 (Додаток до договору "Обсяги постачання електричної енергії та потужності" із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, забезпечуючи отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної 5110,0 кВТ.

Також постачальник зобов'язався повідомляти споживача про зміни тарифів на електричну енергію письмово або через засоби масової інформації за п'ять днів до введення їх у дію.

Споживач за умовами договору взяв зобов'язання дотримуватися режиму споживання електричної енергії ( додаток до договору "Перелік об'єктів споживача та точок обліку активної електроенергії"); оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №2 до договору "Порядок розрахунків та графік зняття показів засобу обліку електричної енергії та подання їх до електропостачальної організації"; здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача.

Вказаним порядком встановлюється, що розрахунковим періодом є місяць.

Споживач знімає показання електролічильників о 00-00год.:

24 числа у місяці з 31 днем; 23 числа у місяці з 30 днями;

22 числа з 29 днями; 21 числа у місяці з 28 днями.

Споживач зобов'язаний протягом 0,5 доби з моменту зняття показань електролічильників довести їх значення до електропостачальної організації за встановленою у додатку № 2а формою "Акт про обсяги споживання електричної енергії".

Обсяг фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, з урахуванням розрахункової величини втрат на ділянці мережі від місця встановлення засобів обліку до межі балансової належності електромереж, визначається за актом прийому-передачі електричної енергії згідно показань розрахункових засобів обліку, знятих відповідно до графіка знаття показань.

Споживач протягом розрахункового періоду здійснює 3 платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях:

до 05 числа місяця 30%,

до 15 числа місяця 30%,

до 29 числа місяця 40% .

Якщо фактичне споживання електричної енергії більше обсягу оплаченого платежами, споживач сплачу остаточну суму заборгованості, а у випадку переплати платежами, переплата зараховується як плановий платіж наступного місяця (п.1 додатку 2 до договору).

Згідно з п.12 додатку №9 до договору, за підсумками розрахункового періоду постачальник виписує споживачу рахунок на оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. Кошти за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії перераховуються споживачем протягом 5-ти днів від дати вказаного рахунку.

В подальшому сторонами укладалися додаткові угоди до договору №3668 від 24.02.2006р.: від 05.01.2015р., від 19.03.2015р., від 30.03.2015р. (т.1, а.с. 51-56).

Позивачем та відповідачем на підставі наданих споживачем даних про обсяги спожитої електроенергії за показами лічильників складено акти прийому-передачі активної та реактивної електроенергії.

Позивачем для сплати спожитої електроенергії відповідачу надавалися рахунки :

№3668 від 24.01.2017р. за січень 2017р. за активну електроенергію на суму 446131,63грн., за реактивну - 31386,55грн.;

№3668 від 21.02.2017р. за лютий 2017р. за активну електроенергію на суму 411276,80грн., за реактивну - 27072,95грн.;

№3668 від 24.03.2017р. за березень 2017р. за активну електроенергію на суму 540295,84грн., за реактивну - 41999,82грн.

Позовна заява отримана судом 29.08.2017р.

На час розгляду справи по суті відповідачем здійснено оплату заборгованості за спожиту активну електроенергію та реактивну електроенергію на вказані періоди, проте з порушенням строків, передбачених умовами договору.

Позивачем на підставі ст.625 ЦК України та п.5 додатку №2 до договору у зв'язку з простроченням виконання зобов'язань з оплати вартості електроенергії нараховано до стягнення з відповідача втрат від інфляції та в якості 3% річних.

Також позивачем із застосуванням норм п.5 додатку №2 до договору за час прострочення відповідачем платежів нараховано пеню.

Втрати від інфляції, 3% річних та пеня, нараховані позивачем на суму боргу за період прострочення здійснення платежів відповідно до умов договору, є предметом позовних вимог.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Правовідносини між сторонами виникли за договором про постачання електричної енергії №3668 від 24.02.2006р., предметом якого є продаж електричної енергії.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст.193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст.526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст.610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідачем оплата вартості активної електроенергії та послуг з перетікання реактивної електроенергії здійснена наступним чином:

за січень 2017р.: за активну електроенергію: платіжні доручення №7315 від 28.04.2017р. - 100тис.грн., №7353 від 10.05.2017р. - 200тис.грн., №7474 від 26.05.2017р. - 146131,63грн.; за реактивну електроенергію: платіжні доручення №7704 від 23.06.2017р. - 31386,55грн.;

за лютий 2017р.: за активну електроенергію - платіжне доручення №7475 від 26.05.2017р. - 411276,80грн., за реактивну електроенергію - платіжне доручення №7705 від 23.06.2017р. - 27072,95грн.;

за березень 2017р.: за активну електроенергію - платіжні доручення №98 від 26.05.2017р. - 442591,57грн., №7519 від 30.05.2017р. - 97704,27грн., за реактивну електроенергію - платіжне доручення №7706 від 23.06.2017р. - 41999,82грн. (т.2, а.с.10-18 ).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач зобов'язання з оплати вартості спожитої електроенергії та послуг з перетікання реактивної електроенергії виконував з порушенням встановлених умовами договору строків.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання має сплатити борг на вимогу кредитора разом з втратами від інфляції та трьома відсотками річних від суми боргу за весь період прострочки платежу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5 Порядку розрахунків та графіку зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації (додаток № 2 до договору) встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів сума боргу має бути сплачена з урахуванням встановленої інфляції за весь час прострочення та 3% річних.

Позивачем вчинено нарахування втрат від інфляції та 3% річних, виходячи з боргу за кожен звітний період (січень 2017р. - березень 2017р.), дати виникнення заборгованості за кожним періодом, з урахуванням розміру проведеної оплати, до дати повної сплати боргу за кожним звітним періодом.

Розрахунок відсотків річних та втрат від інфляції на а.с.37,38,40,41 у т.2 що наведений позивачем, судом перевірено.

На підставі ст.625 ЦК України задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення 10073,69грн. у якості 3% річних та 45274,13грн. втрат від інфляції.

Водночас відповідно до ст.ст.546, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Відповідальність споживача за внесення платежів з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, встановлена п.4.2.1 договору у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Така ж норма міститься у п.5 Порядку розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації (додаток №2 до договору).

Господарським судом перевірено розрахунок пені, вчинений позивачем (а.с.39, 42 т.2), за яким розмір пені становить 90308,35грн.

Нарахування пені здійснено з урахуванням дати виникнення заборгованості за кожним періодом, розміру проведеної оплати у певних періодах. Розрахунок пені, що наведений позивачем, судом перевірено. Нарахування пені відповідає нормам законодавства, умовам договору та є арифметично правильним.

Твердження відповідача про безпідставне включення в періоди за який відповідачем нараховано пеню, дні фактичної сплати заборгованості, спростовується п.4.2.1 укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладаючи договір про постачання електричної енергії, сторони узгодили, що споживач сплачує постачальнику пеню за кожень день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Твердження відповідача про ненадання доказів отримання відповідачем рахунків у зазначені дати, спростовується рахунками наявними в матеріалах справи, які містять підпис представника відповідача та дату отримання рахунку.

Отже, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги про стягнення пені у розмірі 90308,35грн.

Викладені встановлені судом обставини та наведені норми є підставами для задоволення позовних вимог щодо стягнення 10073,69грн. у якості 3% річних, 45274,13грн. втрат від інфляції та 90308,35грн. пені.

З приводу посилання відповідача на передбачену нормами чинного законодавства пряму заборону на застосування інфляційних нарахувань і річних під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно п. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 24.12.2014р. порушено справу про банкрутство ПАТ "Таврійська будівельна компанія".

Таким чином, оскільки постачання електричної енергії відповідачу відбувалося у січні-березні 2017 р., а момент права вимоги виник з 31.01.2017р., тобто після порушення провадження у справі про банкрутство №923/1804/14, ці вимоги є поточними, тому на них не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Щодо вимоги відповідача про зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 90%, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд зобов'язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення (Рішення Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013).

Таким чином, діюче законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом'якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов'язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути у наслідок порушення зобов'язань, значно вище основного невиконаного зобов'язання.

Відповідачем означених доказів неспіврозмірності розміру пені заявленої до стягнення надано не було.

Також, як вбачається з матеріалів справи, погашення заборгованості за договором про постачання електричної енергії за січень-березень 2017р., відповідач здійснив через три і більше місяців після виникнення обов'язку зі сплати електричної енергії за означені періоди в порушення умов договору.

Окрім того, відповідач в обґрунтування вимоги зменшення розміру пені заявленої до стягнення, посилається на скрутне фінансове становище та велику дебіторську заборгованість.

Поряд з цим, відповідно до положень ст. 617 Цивільного кодексу України, обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

З врахуванням обставин справи та враховуючи баланс інтересів позивача та відповідача, вимоги відповідача про зменшення розміру пені заявленої до стягнення на 90% не підлягають задоволенню.

Позивачем при поданні позовної заяви платіжним дорученням №Е30107 від 04.04.2017р. сплачено судовий збір у розмірі 23111,13грн. за подання позовної заяви з ціною позову 1 540 741грн. 81коп.

На підставі п.1 ч.1 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету 20 926грн. 29коп.

З огляду на задоволення позовних вимог ціною 145656,17грн. відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір у сумі 2181,84грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.123, 129, ст.233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" (код ЄДР 32702078, м.Херсон, вул.Адмірала Макарова, 203, рахунок 2717 ХФ КБ "Приватбанк", МФО 352479) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (код ЄДР 05396638, м.Херсон, вул.Пестеля, 5, рахунок 2 в ФХОУ Ощадбанк у м.Херсоні, МФО 321767) 145656грн. 17коп. боргу, що складається з 45274грн. 13коп. втрат від інфляції, 10073грн. 69коп. в якості 3% річних та 90308грн. 35коп. пені, 2184грн. 84коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Приватному акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (код ЄДР 05396638, м.Херсон, вул. вул.Пестеля, б.5) з Державного бюджету України 20926грн. 29коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № Е30107 від 04.04.2017р., яке знаходиться в матеріалах справи на а.с.9, в числі 23111грн. 13коп. судового збору при поданні позову.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 23.04.2018р.

Суддя Н.А. Павленко