РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2018 Справа № 910/2225/18
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Допропільська ЦЗФ" (85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1)
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1)
простягнення 22 764,05 грн
Представники сторін:

від Позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В. (представник за довіреністю)

від Відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Допропільська ЦЗФ" (надалі також - «Позивач») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (надалі також - «Відповідач») про стягнення 22 764,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" своїх обов'язків щодо здійснення перевезень вантажу позивача, а саме, щодо його збереження до моменту видачі останнього вантажоотримувачу. Враховуючи нестачу вантажу, яка виникла під час здійснення відповідачем перевезення вантажу, позивач звернувся з даним позовом про стягнення збитків з останнього у розмірі 22 764,05 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Допропільська ЦЗФ" залишено без руху; зобов'язано позивача усунути недоліки до 14.03.2018, а саме, подати суду підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав і докази надіслання позовної заяви та доданих до позовної заяви документів на адресу Регіональної філії "Львівська залізниця".

13.03.2018 через відділ діловодства суду позивач подав заяву про усунення недоліків з доказами надіслання позовної заяви на адресу Регіональної філії "Львівська залізниця" та підтвердженням про відсутність аналогічного спору.

22.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву, клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про передачу справи за підсудністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін суддею одноособово, розгляд справи призначено на 25.04.2018.

В судовому засіданні 25.04.2018 представник Позивача надав пояснення по суті спору, підтримав позов та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Що стосується клопотання відповідача про передачу справи № 910/2225/18 за підсудністю до Господарського суду Львівської області, суд зазначає таке.

Клопотання Відповідача вмотивовано тим, що Позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" по діяльності відособленого підрозділу - Регіональної філії "Львівська залізниця", якій надано право бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України, спори, що виникають з договору перевезення, у разі, коли одним з відповідачів є перевізник, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням перевізника.

Спір у даній справі виник з діяльності відокремленого підрозділу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - Регіональної філії "Львівська залізниця".

Підпунктом 1 пункту 2.8 Положення про Регіональну філію "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого наказом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 04.05.2017 № 292, визначено, що філія має право від імені товариства, відповідно до наданих повноважень та довіреності вчиняти правочини, укладати цивільні та господарські договори (угоди, контракти), вести претензійну роботу, набувати майнових та немайнових прав, виступати позивачем, у тому числі цивільним, та відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, цивільному позивачу, відповідачу і третій особі, з правом підпису усіх процесуальних документів в межах своїх повноважень, передбачених внутрішніми документами філії, а також вчиняти інші дії, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності філії з урахуванням процедури, передбаченої п. 5.7. положення.

Таким чином, Регіональній філії "Львівська залізниця" надано право здійснювати повноваження сторони від імені юридичної особи - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Частиною 3 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на те, що позивач звернувся із даним позовом у порядку виключної підсудності до головного підприємства перевізника - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", а не до його філії - Регіональної філії "Львівська залізниця", та реалізував своє право вибору між господарськими судами для захисту порушеного права, даний спір підсудний Господарському суду міста Києва.

Враховуючи викладене, клопотання відповідача про передачу справи № 910/2225/18 за підсудністю до Господарського суду Львівської області задоволенню не підлягає.

Окрім того, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/2225/18 до ухвалення Верховним Судом судових рішень у справах № 914/2771/16, № 914/2772/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Допропільська ЦЗФ" про стягнення вартості недостачі вантажу, у яких аналогічний предмет спору, що і у даній справі, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Оскільки матеріали справи містять достатню кількість доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення у спорі в даному судовому засіданні, суд не вважає доцільним зупиняти провадження та відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі . Окрім того, Суд зазначає, що зупинення провадження у справі в порядку вимог статті 228 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов'язком суду.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 25.04.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

24.08.2017 Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» як вантажовідправник по залізничним накладним № 51618940 від 24.08.2017, № 51618973 від 24.08.2017, № 51619104 від 24.08.2017 здійснило відправлення вагонів, зокрема, вагони з вугіллям кам'яним марки г-газовий № 60633682, № 55074827, № 62111489 зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу ПАТ "ДТЕК Західенерго" Бурштинська ТЕС.

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 60633682 не відповідає масі, вказаній у накладній, про що складено комерційний акт №45003/294/323 від 26.08.2017.

У розділі Д Комерційного акту №45003/294/323 від 26.08.2017 зазначено, що при переваженні вагону у присутності заст. ДС Клюєва, АРВ Плітченко, представників: ВП Верлатий, ВОХР Бігун, на справних вагонних 150тн електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодністровськ-Вузол, заводський №032, що пройшли держповірку 13.01.2017 виявилось: вага брутто - 8100 кг, тара за документом - 23400 кг, маса нетто - 57700 кг, що менше ваги вказаної в документі на 9100 кг. Навантаження нижче бортів на 20-30 см, марковано з застосуванням катку. Мається поглиблення за рухом поїзду над 1-7 люками по довжині вагону, по ширині вагону, глибиною 0,2-0,4 м. В місці поглиблення маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Торцеві та розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж, якого бракує, в вагоні вміститися збіг би. Зав. Вантажним двором за штатним розкладом немає.

При надходженні вагонів № 55074827 та № 62111489 на станцію Бурштин Львівської залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах № 55074827 та № 62111489 на не відповідає масі, вказаній у накладних. Про даний факт складено комерційні акти № 388103/324 від 29.08.2017 та № 388103/325 від 29.08.2017 відповідно.

У розділі Д Комерційного акту № 388103/324 віл 29.08.2017 зазначено, що при повторному переважуванні виявлено різницю маси вантажу проти документа, а саме: по документу значиться вантаж вугілля, брутто - не вказано, тара - 23300 кг, нетто - 67300 кг, при переважуванні виявлено: брутто - 87950 кг, тара з документа - 23300 кг, нетто - 64650 кг, різниця проти документа в сторону зменшення - 2650 кг. При огляді вагона виявилось навантаження нижче бортів 20-30 см, маркування одною поздовжньою полосою, над 6-7 люками, заглиблення 300 см*ширина вагона*50 см. В місці заглиблення маркування відсутнє. Люка закриті. При видачі вантажу просипання не було. В технічному та комерційному відношенні вагон справний. Недостаючий вантаж міг би поміститись у вагоні. Переважування провели пр.зд. Бурштинської ТЕС ОСОБА_3 в присутності ком/агента станції Бурштин ОСОБА_4 на справній 150т. тензометричній вазі вантажоодержувача, заводський номер 87 (повірка проведена 19.04.2017).

У розділі Д Комерційного акту № 388103/325 віл 29.08.2017 зазначено, що при повторному переважуванні виявлено різницю маси вантажу проти документа, а саме: по документу брутто - не вказано, тара - 23500 кг, нетто - 40000 кг, в дійсності при переважуванні виявлено: брутто - 90050 кг, тара з документа - 23500 кг, нетто - 66500 кг, різниця проти документа в сторону зменшення - 3450 кг. При огляді вагона виявилось навантаження нижче бортів 20-30 см, маркування одною поздовжньою бороздою. Над 6-7 люками заглиблення 300 см*ширина вагона*100 см. В місці заглиблення маркування відсутнє. Люка закриті. При видачі вантажу просипання не було. Вагон в технічному та комерційному відношенні справний. Недостаючий вантаж міг би поміститись у вагоні. Переважування провели пр.зд. БуТЕС ОСОБА_3 в присутності ком/агента станції Бурштин ОСОБА_4 на справних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача, заводський номер 87 (повірка проведена 19.04.2017).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" своїх обов'язків щодо здійснення перевезень вантажу позивача, а саме, щодо його збереження до моменту видачі останнього вантажоотримувачу. Враховуючи нестачу вантажу, яка виникла під час здійснення відповідачем перевезення вантажу, позивач просить суд стягнути з Відповідача збитки у розмірі 22 764,05 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає про здійснення позивачем невірного розрахунку норми природної втрати у вагонах, а також відсутність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для відшкодування збитків, зокрема, позивачем не доведено наявність реальної шкоди, причинного зв'язку між дією перевізника і втратою або ушкодженням вантажу і вини перевізника, оскільки відсутні докази на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, відсутні відомості у комерційних актах щодо опису обставин про незбережене перевезення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" є обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Статут залізниць України визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).

Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Як встановлено Судом вище, 24.08.2017 Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» як вантажовідправник по залізничним накладним № 51618940 від 24.08.2017, № 51618973 від 24.08.2017, № 51619104 від 24.08.2017 здійснило відправлення вагонів, зокрема, вагони з вугіллям кам'яним марки г-газовий № 60633682, № 55074827, № 62111489 зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу ПАТ "ДТЕК Західенерго" Бурштинська ТЕС.

За приписами ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 р. №334, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Судом встановлено, що відомості про зафіксовану сторонами недостачу вантажу у вагонах № 60633682, № 55074827, № 62111489 внесені до комерційних актів №45003/294/323 від 26.08.2017, № 388103/324 від 29.08.2017 та № 388103/325 від 29.08.2017 відповідно.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних № 51618940 від 24.08.2017, № 51618973 від 24.08.2017, № 51619104 від 24.08.2017, фактичній масі вантажу.

При цьому, з огляду на викладені у зазначених комерційних актах обставини, аргументи Відповідача з приводу відсутності у них відомостей про незбережене перевезення не відповідають дійсності та не беруться судом до уваги.

Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст.ст.114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на Позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи наявна довідка, підписана генеральним директором та начальником відділу економіки та фінансів Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», про те, що вартість 1 тони вугільної продукції, відвантаженої ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ВП «Бурштинська ТЕС» ПАТ «Західенерго» у вагоні № 60633682 по накладній № 51618940, у вагоні № 55074827 по накладній № 51618973, у вагоні № 62111489 по накладній № 51619104, становить 2 222,40 грн. з ПДВ.

Що стосується заперечень Відповідача з приводу ненадання Позивачем доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, суд зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка про вартість відвантаженого вугілля, яка в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України, та ст.ст. 114, 115 Статуту є належним та допустимим доказом визначення вартості вантажу.

Крім того, відповідно до ст.130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Всі вказані документи, які повинні бути надані одержувачем вантажу (позивачем) долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Суд зазначає, що вартість 1 тони вантажу у вагонах № 60633682, № 55074827, № 62111489 відповідно до довідки вантажовідправника складає 2 222,40 грн. з ПДВ.

Згідно з Комерційним актом №450003/294/323 від 26.08.2017 нестача склала 9100 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 2% маси нетто (від маси нетто 66800 кг) складає: 66800 кг * 2% = 1336 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 9100 кг - 1336 кг = 7764 кг. (7,764т) Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №60633682 складає: 7,764 т * 2222,40 грн = 17 254,71 грн

Згідно з Комерційним актом №388103/324 від 29.08.2017 нестача склала 2650 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 2% маси нетто (від маси нетто 67300 кг) складає: 67300 кг * 2% = 1346 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 2650 кг - 1346 кг = 1304 кг. (1,304т) Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №55074827 складає: 1,304 т * 2222,40 грн. = 2 898,01 грн.

Згідно з Комерційним актом №388103/325 від 29.08.2017 нестача склала 3450 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 2% маси нетто (від маси нетто 70000 кг) складає: 70000 кг * 2% = 1400 кг. Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 3450 кг - 1400 кг = 2050 кг. (2,050т) Отже, сума втраченого вантажу в вагоні №62111489 складає: 2,050 т * 2222,40 грн. = 4 555,92 грн.

При цьому суд звертає увагу, що Позивачем здійснено розрахунок вартості втраченого вантажу у вагоні №60633682 на суму 17 165,82 грн., а у вагоні №62111489 - на суму 2 700,22 грн.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 60633682, № 55074827, № 62111489, завданої шкоди - нестачі товару та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому Відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу у вказаних вагонах сталась не з вини Відповідача відповідно до ст. 127 Статуту.

Таким чином, оскільки при перевезенні вантажу у вагонах № 60633682, № 55074827, № 62111489 залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу у вказаних вагонах, прийнятого до перевезення, у зв'язку з чим виявилась нестача вантажу, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Допропільська ЦЗФ" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 22 764,05 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості виходити самостійно за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позов Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85003, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, 1, ідентифікаційний код 00176472) збитки у розмірі 22 764 (двадцять дві тисячі сімсот шістдесят чотири) грн. 05 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 03 травня 2018 року

Суддя Т.Ю. Трофименко