ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2018р. справа №905/2777/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків
на рішення господарського суду Донецької області
ухваленого 22.01.2018р. (повний текст підписано 22.01.2018р.) у м. Харкові
по справі №905/2777/17 (суддя Величко Н.В.)
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків
до Приватного підприємства «Содєйствіє», м. Костянтинівка Донецької області
про стягнення 98215,09грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

1. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства «Содєйствіє», м. Костянтинівка Донецької області (далі Відповідач) про стягнення 98215,09грн., у тому числі: 92637,59грн. заборгованості з орендних платежів за період з квітня по жовтень 2017р. за договором оренди №1126/2004 від 23.01.2004р. та 5577,50грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 16.05.2017р. по 21.11.2017р.

2. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.12.2017р. провадження у справі було порушено, а ухвалою суду від 21.12.2017р. призначено розгляд справи №905/2777/17 в порядку спрощеного позовного провадження.

3. Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.01.2018р. (повний текст підписано 22.01.2018р.) у справі №905/2777/17 у задоволені позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області було відмовлено в повному обсязі.

4. Означене рішення суду було обґрунтоване встановленням факту знаходження орендованого державного майна на території проведення антитерористичної операції, неконтрольованої органами державної влади України, що, своєю чергою, відповідно до приписів ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», є підставою для звільнення від справляння орендної плати за користування означеним майном, посилаючись також на ч.4 ст.14, ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.

ІІ. ОСОБА_5 зміст вимог та узагальнених доводів апеляційної скарги:

5. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулося з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 22.01.2018р. у справі №905/2777/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, поклавши на Приватне підприємство «Содєйствіє» витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

6. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає:

- безпідставне застосування місцевим судом ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», положення якої повинні застосовуватись виключно в разі розташування Відповідача в населеному пункті, визначеному відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014р. (тоді як Відповідач згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1), а не орендованого ним державного майна;

- не встановлення судом та недоведеність належними, допустимими достовірними та достатніми у розумінні ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України доказами факту існування обставин, що підтверджують неможливість здійснення Відповідачем господарської діяльності за місцем розташування обєкта оренди (цілісного майнового комплексу) в с. Рівне Шахтарського району Донецької області згідно вимог ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України;

- не застосування судом норм матеріального права, які мали бути застосовані до спірних відносин, а саме при вирішенні оскаржуваного рішення місцевий суд застосував редакцію ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо вдосконалення регулювання відносин з використання державного і комунального майна на тимчасово окупованій території України» №1986- VIIІ від 23.03.2017р., тобто до виникнення спірних правовідносин.

ІІІ. Узагальнені доводи та заперечення Відповідача:

7. Приватним підприємством «Содєйствіє» в межах визначеного апеляційним судом строку, керуючись ст.ст.262, 263 Господарського процесуального кодексу України, відзив на апеляційну скаргу подано не було.

IV. Щодо процедури апеляційного провадження:

8. Відповідно до ч.1 ст.253 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у господарських справах є апеляційний господарський суд, у межах апеляційного округу якого знаходиться місцевий господарський суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

9. Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (набрання чинності 16.01.2018р. з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018р.) постановлено ліквідувати, у тому числі Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

10. Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.6 ст.148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Наразі, відповідної публікації про початок роботи Східного апеляційного господарського суду на момент прийняття цієї постанови здійснено не було.

11. У відповідності до вимог ст.32 та ч.1 ст.260 Господарського процесуального кодексу України за протоколом автоматизованого розподілу від 12.03.2018р. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

12. Враховуючи викладене в п.п.8-11 цієї постанови, та відсутність визначених ст.ст.38, 39 Господарського процесуального кодексу України підстав для відводу/самовідводу члені судової колегії, сформована судова колегія Донецького апеляційного господарського суду у складі ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відповідає вимогам «суду, створеним відповідно до закону» у розумінні п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

13. Ухвалою від 14.03.2018р. вказана колегія суддів відкрила апеляційне провадження у справі №905/2777/17, а ухвалою від 30.03.2018р. після проведення підготовчих дій призначила розгляд апеляційної скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області в порядку письмового провадження в світлі приписів ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи, що відповідного клопотання від учасників справи не надходило, а судова колегія з власною ініціативи не вбачає необхідності розгляду означеної апеляційної скарги з повідомленням учасників справи. Учасники справи були повідомлені про розгляд означеної апеляційної скарги в порядку письмового провадження належним чином.

14. Згідно із вимогами ст.269 Господарського процесуального кодексу України справа переглядається за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

V. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини:

15. Як встановлено місцевим судом та вбачається з наявних матеріалів справи, 23.01.2004р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (Орендодавець) та Приватним підприємством «Содєйствіє» (Орендар) було укладено договір оренди №1126/2004 (договір а.с.а.с.23-25), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування майно, що належить до державної власності цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Державного підприємства «Шахта №3 біс» - західного бремсбергу пласта К2/2, склад та вартість якого визначено у відповідності з Додатками №1-3 до договору оренди, протоколом про результати інвентаризації та передавальним балансом Підприємства, складеним станом на 30.11.2003р. вартість якого становить 300371,00грн., у тому числі, основні засоби:

а) по первісній вартості 5488556,57грн.;

б) по балансовій (залишковій) вартості 300371,00грн.

Нематеріальних активів немає. Місцезнаходження обєкту оренди визначене: Донецька область, Шахтарський район, с. Рівне.

16. Згідно з умовами р.2 та п.10.1 цього договору, Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною в акті оцінки, а вартість майна при його поверненні з оренди визначається на підставі передавального балансу та акту оцінки, складених за даними інвентаризації на момент припинення цього договору, звірених з актом приймання-передачі майна в оренду. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі. Цей договір укладено строком на 5 (пять) років, що діє до 24.01.2009р.

17. З матеріалів справи вбачається, що за актом приймання-передачі від 23.01.2004р. (а.с.26) Позивач передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування державне майно цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Державного підприємства «Шахта №3 біс» - західного бремсбергу пласта К2/2,, вартістю 300371,00грн.

18. Своєю чергою, рішенням Господарського суду Донецької області від 21.05.2009р. у справі №29/130пд (а.с.а.с.31-34), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.07.2009р. (а.с.а.с.29 зворотна сторона, 30), та ухвалою Господарського суду Донецької області від 24.07.2009р. в означеній справі (а.с.а.с.28,29), термін дії договору оренди №1126/2004 від 23.01.2004р. був продовжений на 5 (пять) років, до 24.01.2014р.

Місцевим судом було встановлено та не заперечується Позивачем, договором №4 від 23.12.2013р. про внесення змін до договору оренди від 23.01.2004р. №1126/2004 строк дії договору було продовжено до 30.04.2014р.

19. Підписавши договір №5 від 29.04.2014р. (а.с.а.с.12-16) про внесення змін до договору оренди від 23.01.2004р. №1126/2004, сторони змінили умови цього договору та виклали його у новій редакції, продовживши строк дії договору до 24.01.2019р. включно, що є встановленою обставиною.

Так, відповідно до п.1.1 договору оренди №1126/2004 від 23.01.2004р. (в редакції договору №5 від 29.04.2014р.) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Державного підприємства «Шахта №3 біс» - західного бремсбергу пласта К2/2, що знаходиться за адресою: Донецька область, Шахтарський район, село Рівне, склад і вартість якого визначено згідно з результатами інвентаризації, відповідно до передавального балансу станом на 31.12.2013р. та акта оцінки підприємства, складеного станом на 31.12.2013р. (а.с.18 зворотна сторона), що є додатком до цього договору. Вартість Підприємства становить 570915,00грн., у тому числі:

- основні фонди: первісною вартістю 7393867,69грн. та залишковою вартістю за незалежною оцінкою 553972,00грн.,

- нематеріальні активи - право користування земельними ділянками: первісною вартістю 16943,00грн. та залишковою вартістю за незалежною оцінкою 16943,00грн.

20. Згідно з п.1.5. договору оренди №1126/2004 від 23.01.2004р. (в редакції договору №5 від 29.04.2014р.) державне майно, що входить до складу Підприємства, передається в оренду з метою використання його за цільовим призначенням видобування камяного вугілля, проходження підземних гірничих виробок.

21. У звязку з укладенням договору №5 від 29.04.2014р. про внесення змін до договору №1126/2004, 29.04.2014р. сторонами підписано новий акт приймання-передачі державного майна (а.с.17), за яким Позивач передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування державне майно цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Державного підприємства «Шахта №3 біс» - західного бремсбергу пласта К2/2 вартістю 570915,00грн.

Наразі, означений договір є чинним і його дійсність сторонами не оспорююється.

22. Відповідно до п.3.1 договору оренди (в редакції договору №5 від 29.04.2014р.) орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (січень 2014р.) 7627,42грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. (Розрахунок орендної плати додаток до договору (а.с.18)

Окрім того, як передбачено п.п.3.2., 3.3 означеного договору оренди (в редакції договору №5 від 29.04.2014р.) орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розрахована Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України. Орендна плата у повному обсязі перераховується Орендарем до Державного бюджету щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Своєю чергою, згідно з п.3.7 договору (в редакції договору №5 від 29.04.2014р.) орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

23. Позивачем до матеріалів справи було залучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.а.с.57-64), з якого вбачається, що 26.12.2014р. відбулась зміна місцезнаходження Відповідача на: 85100, АДРЕСА_1.

24. Місцевим судом також було встановлено, що Позивач неодноразово направляв на адресу Відповідача листи (а.с.а.с.38-48) щодо необхідності перерахування до Державного бюджету орендних платежів за період з квітня по жовтень 2017р. на загальну суму 92637,59грн., мотивуючи це набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо вдосконалення регулювання відносин з використання державного і комунального майна на тимчасово окупованій території України» від №1986-VIІІ від 23.03.2017р., який набрав чинності 20.04.2017р., та яким було внесено зміни до ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яку викладено у наступній редакції: «Скасувати орендну плату за користування державним та комунальним майном і концесійний платіж за право на створення (будівництво) та/або управління (експлуатацію) державним та комунальним майном субєктам господарювання, розташованим у населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою ст.4 цього Закону». Однак, зазначені листи були повернуті Позивачу через неможливість їх вручення.

25. Між тим, враховуючи несплату Відповідачем орендних платежів за період з квітня по жовтень 2017р. на загальну суму 92637,59грн. за договором оренди №1126/2004 від 23.01.2004р. (в редакції договору №5 від 29.04.2014р.), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення означеної суми заборгованості, нарахувавши на неї пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 16.05.2017р. по 21.11.2017р. в сумі 5577,50грн.

26. Встановлена судом обставина нездійснення Відповідачем оплати на користь Позивача в сумі стягуваної заборгованості в межах справи не спростовується, так само, як і перебування обєкту оренди на території проведення АТО, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють повноваження, згідно Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ №1085-р від 07.11.2014р. (зі змінами).

27. Правовідносини сторін за договором оренди №1126/2004 від 23.01.2004р. (в редакції договору №5 від 29.04.2014р.) місцевим судом кваліфіковані як такі, що стосуються державного майна, що зумовило застосування відповідних положень Цивільного та Господарського кодексів України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Окрім того, місцевим судом було застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України.

VI. Оцінка апеляційного суду:

28. За змістом ст.ст.4, 5 Господарського процесуального кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України можливість задоволення позовних вимог вимагає наявності та доведеності наступної сукупності елементів: наявність у Позивача захищуваного субєктивного права/охоронюваного законом інтересу, порушення (невизнання або оспорювання) такого права/інтересу з боку визначеного Відповідача та належність (адекватність характеру порушення та вимогам діючого законодавства) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого із вказаних елементів, що становлять предмет доказування для Позивача, унеможливлює задоволення позову.

29. Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до примусового виконання порушених (прострочених у виконанні) грошових зобовязань з оплати орендних платежів за період з квітня 2017р. по жовтень 2017р., які (зобовязання) випливають з договору оренди №1126/2004 від 23.01.2004р. та застосуванні наслідків прострочення такого виконання у вигляді стягнення нарахованої на суму заборгованості пені.

30. Беручи до уваги правову природу укладеного договору оренди №1126/2004 від 23.01.2004р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, статус орендованого майна, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням, насамперед, приписів Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також відповідних нормам Господарського та Цивільного кодексів України, що зумовлює згоду із позицією місцевого суду щодо визначення кола нормативних актів, які підлягають застосуванню.

31. Так, враховуючи встановлену ст.204 Цивільного кодексу України та неспростовану в межах цієї справи в порядку ст.215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обовязків сторін, зокрема, права Орендодавця на отримання орендних платежів, що безпосередньо закріплено і в ч.1 ст.283 Господарського кодексу України, ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України та ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що підлягають застосуванню до правовідносин періоду формування стягуваних в межах цієї справи коштів, але як загальні норми.

32. Проте, в розглядуваному випадку, як вірно було встановлено місцевим господарським судом, пріоритетному застосуванню підлягають саме спеціальні норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Так, апеляційний суд зазначає, що Позивач як і місцевий суд правильно визначились з необхідністю вирішення означеного спору з врахуванням вимог ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014р. в редакції, яка вступила в силу 20.04.2017р. згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо вдосконалення регулювання відносин з використання державного і комунального майна на тимчасово окупованій території України» №1986- VIIІ від 23.03.2017р. При цьому, посилання апелянта на невірне застосування судом першої інстанції редакції цієї статті (при вирішенні оскаржуваного рішення місцевий суд застосував редакцію ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яка діяла до набрання чинності Законом України №1986- VIIІ від 23.03.2017р.) є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності та спростовується змістом оскаржуваного рішення суду.

33. Своєю чергою, сутність позиції Скаржника полягає у власному тлумаченні означеної норми, за результатами якого він доходить висновку про помилковість позиції суду відносно скасування Відповідачу орендної плати, заявленої до стягнення.

33.1 Колегія суддів вважає запропоновану Позивачем версію тлумачення діючої редакції ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» помилковою та такою, що суперечить меті вказаного Закону, визначеної в його преамбулі. Дійсно, означений Закон передбачає компенсаційні за своєю правовою природою тимчасові заходи підтримки, зокрема, субєктів господарювання, обумовлені обставинами, перебуваючими виключно у сфері компетенції держави України в силу ст.ст.2, 17 Конституції України. Так, поточна (протягом спірного періоду з квітня по жовтень 2017р.) неможливість забезпечення державою на тимчасово неконтрольованій території України в повній мірі реалізацію ст.ст.5, 6 Господарського кодексу України, як умови належного здійснення нормальної господарської діяльності, за необхідністю вплинуло на співвідношення балансу інтересів у правовідносинах держави з тими субєктами господарювання, яких зачіпили відповідні обставини.

33.2 Згідно з вимогами ратифікованої Україною ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р., Україною шляхом прийняття Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачені компенсаційні заходи для таких субєктів господарювання. Дійсно, їх коло у відповідності до ст.4 цього Закону в розглядуваному спорі визначається приналежністю до населених пунктів у відповідності з визначеним Кабінетом Міністрів України переліком (розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014р.). Однак, Позивач безпідставно визначає таку приналежність за адресою державної реєстрації субєкта господарювання на думку апеляційного суду слово «розташованим…» в ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» співвідноситься не з словосполученням «субєктам господарювання», а з виразом «державним та комунальним майном». Таким чином, саме місцезнаходження орендованого майна визначає наявність/відсутність пільги (звільнення) зі сплати орендної плати за його використання, що логічно кореспондується з преамбулою цього Закону, визначаючого у числі адресатів передбачених ним заходів підтримки, субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, а не зареєстрованих на тій чи іншій території.

33.3. Погодження з розумінням норми ст.7 Закону України №1669-VII від 02.09.2014р., запропонованим Скаржником, мало б наслідком висновок про те, що сам лише факт реєстрації субєкту господарювання на відповідній території проведення АТО, визначеної згідно із ст.4 цього Закону, надавав би права останнього розраховувати, зокрема, на звільнення від орендних платежів за користування комунальним або державним майном, розташованим на будь-якій території України, де органи державної влади здійснюють повноваження у повному обсягу, а відтак умови здійснення господарської діяльності на такій території взагалі не відчувають істотного впливу від проведення АТО.

Вочевидь, припущення такого правозастосування зумовлювало б дискримінаційне ставлення до субєктів господарювання, що зареєстровані і здійснюють свою господарську діяльність на контрольованій території України у порівнянні із субєктами, які здійснюють господарську діяльність на цій же території, але зареєстровані при цьому в населеному пунктів, визначеного відповідним переліком КМУ у розумінні ст.4 Закону України №1669-VII від 02.09.2014р. Такий підхід безумовно є несумісним із гарантіями, встановленими ст.14 згадуваної вище Конвенції, адже місце реєстрації субєкта господарювання само по собі не визначає особливість/надзвичайність умов господарювання, яке може здійснюватися у встановленому порядку поза межами місця реєстрації, з огляду на положення ст.ст.6, 44 Господарського кодексу України.

34. Своєю чергою, характер орендованого майна (цілісний майновий комплекс структурного підрозділу Державного підприємства «Шахта №3 біс» - західного бремсбергу пласта К2/2, розташованого за адресою: Донецька область, Шахтарський район, с. Рівне) дає безумовну підставу в силу ч.1 ст.181 та ч.3 ст.191 Цивільного кодексу України стверджувати, що господарська діяльність з використання цього майна може здійснюватися виключно за місцем його фізичного знаходження та умови здійснення такої діяльності, які приймалися до уваги законодавцем при прийнятті Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (в тому числі, зі змінами, внесеними Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо вдосконалення регулювання відносин з використання державного і комунального майна на тимчасово окупованій території України»), не залежать від місця державної реєстрації Орендаря, яке змінилось відповідно даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань тільки 26.12.2014р. (а.с.64) саме в період проведення АТО.

35. Отже, встановлена місцевим судом обставина місцезнаходження орендованого цілісного майнового комплексу Державного підприємства «Шахта №3 біс» на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, які Скаржником не оспорені, обумовила правомірний висновок про відсутність обовязку у Відповідача сплачувати орендну плату за користування таким цілісним майновим комплексом за спірний період (з квітня 2017р. по жовтень 2017р.). Таким чином, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.ч.2, 4 ст.14 Цивільного кодексу України відсутні підстав для стягнення заявленої Позивачем заборгованості, а отже й пені в силу відсутності факту порушення грошового зобовязання Відповідачем у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

36. При цьому, апеляційний суд зазначає, що зауваження Скаржника відносно безпідставності посилання місцевого суду на ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України є слушними, оскільки дійсно матеріали справи не містять доказів неможливості використання обєкта оренди Відповідачем протягом спірного періоду, а ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не є підставою для застосування ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України, яка передбачає фактичні та індивідуальні обставини звільнення від орендної плати, а не спеціальні заходи з підтримки законодавцем, застосування яких залежить тільки від перебування субєкта господарювання (незалежно від можливості/неможливості використання обєкту оренди) в колі осіб, для яких передбачені заходи з підтримки.

Між тим, означене посилання місцевого суду на ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України не спростовує його висновок про безпідставність позовних вимог в силу самодостатності приписів ст.7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та не впливає на правильність вирішення спору по суті.

37. Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області залишається без задоволення. При цьому, визначене в п.36 цієї постанови безпідставне застосування місцевим судом ст.762 Цивільного кодексу України, як вже зазначалось, наразі не вплинуло на правильність вирішення спору по суті, з огляду на що опосередкований переглядуваним рішенням результат такого розгляду підлягає залишенню без змін з урахуванням аргументів, приведених апеляційним судом.

38. За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків на рішення Господарського суду Донецької області від 22.01.2018р. (повний текст підписано 22.01.2018р.) у справі №905/2777/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 22.01.2018р. (повний текст підписано 22.01.2018р.) у справі №905/2777/17 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на рахунок Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків.

4. Постанова набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту, з урахуванням порядку подання касаційної скарги, передбаченого п.17.5. Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.04.2018р.

Головуючий, суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірн.: 1-2 - сторонам, 3-у справу, 4- ГСДО

Надіслано судом до ЄДРСР 23.04.2018р.