ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/214/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., при секретарі судового засідання Бєловій О.С., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Агросвіт"

до Фермерського господарства "РОСТОК-2013"

про стягнення 61297,40 грн,

без участі представників сторін,

в с т а н о в и в:

27.03.2018 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Агросвіт» з вимогами, спрямованими до Фермерського господарства «Росток-2013», про стягнення 61297,40 грн, з яких: 47845,63 грн основної заборгованості, 6622,33 грн пені та 6829,44 грн річних; які ґрунтуються на несвоєчасному виконанні відповідачем взятих на себе зобовязань за договором поставки № ПВ 23/05-1 від 23.05.2017 щодо сплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 30.03.2017 відкрите провадження у справі та її розгляд здійснювався за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу надати відзив на позов, проте його у встановлений судом строк не надано, у звязку з чим розгляд справи проведений за наявними матеріалами.

Крім викладеного судом встановлено, що 23.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Агросвіт» та Фермерським господарством «Росток-2013» укладений договір поставки товару для виробництва сільськогосподарської продукції № ПВ 23/05-1, за умовами якого позивач зобовязався поставити відповідачу насіння, засоби захисту рослин, добрива, а відповідач, у свою чергу, зобовязався сплатити їх вартість.

На виконання умов договору позивачем за накладними № 09/05-089 від 23.05.2017 на суму 92404,80 грн та № 09/07-010 від 03.07.2017 на суму 9132,24 грн через представника ОСОБА_1, який діяв на підстав довіреностей № 25 від 23.05.2017 та № 24 від 03.07.2017, поставлено відповідачу товару на загальну суму 101567,04 грн.

Не дивлячись на взяті на себе зобовязання відповідач за отриманий товар розрахувався частково, сплативши лише 53721,41 грн, а тому залишок несплаченої суми складає 47845,63 грн.

Через несвоєчасне виконання зобовязання щодо оплати вартості товару позивачем нараховані 6829,44 грн річних за період з 10.10.2017 по 19.03.2018, виходячи із положень пункту 11.4 договору, за яким за порушення грошового зобовязання покупець зобовязаний сплатити суму боргу та 30 річних, а також пеню у розмірі 6622,33 грн за період з 10.10.2017 по 19.03.2018 на підставі пункту 11.2 договору, за яким за порушення строків оплати переданого товару покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Встановлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобовязань, в силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобовязань (майново-господарських зобовязань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки. Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, невиконання відповідачем взятого на себе зобовязання по оплаті вартості придбаного товару, є порушенням взятих ним на себе зобовязань та вказаних правових положень.

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення сум пені та річних, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобовязань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобовязання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобовязання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобовязання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

З огляду на вказані правові приписи та фактичні обставини справи, відповідач, порушивши зобовязання щодо оплати вартості придбаного товару, повинен на підставі пункту 11.2 договору, сплатити позивачу 6622,33 пені, розрахунок якої судом перевірений та він є правомірним як за результатами математичних дій по її нарахуванню, періоду нарахування, так і граничного розміру, встановленого законом.

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інших процент не встановлений договором.

Сплата процентів річних від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічні правові висновки викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобовязання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 6829,44 річних, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним як за результатами математичних дій по їх нарахуванню, так і періодів нарахувань.

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань, несплати нарахованих позивачем сум в добровільному порядку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідача, а позовні вимоги підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 1762 грн покладається на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фермерського господарства «Росток-2013» (74836 Херсонська область, Каховський район, с. Новознамянка, вул. Обїздна, буд. 1А; ідентифікаційний код 39069405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма «Агросвіт» (728034 Кіровоградська область, Олександрівський район, смт. Приютівка, вул. Межева, буд. 2/1; ідентифікаційний код 23233729) 47845,63 грн основної заборгованості, 6622,33 грн пені, 6829,44 грн річних та 1762 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.04.2018

Суддя М.К. Закурін