ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 квітня 2018 р. Справа № 903/55/18

за позовом Заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк,

- Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ

до відповідачів: Приватного підприємства "Флора", м. Київ

- Державного підприємства "ГрінЕнерго", м. Київ

про визнання недійсними договорів про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року, скасування їх реєстрації та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення земельних ділянок

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Касьянова К.М.

за участю представників сторін:

від позивачів: ГУ Держгеокадастру у Волинській області - ОСОБА_1, довіреність №31-3-0.6-9/62-18 від 11.01.2018 року

від відповідачів: н/з

у судовому засіданні взяв участь прокурор відділу прокуратури Волинської області - ОСОБА_2, посвідчення №036264 від12.11.2015 року

встановив: заступник прокурора Волинської області в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Волинській області, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України звернувся до господарського суду Волинської області з позовами до ПП "Флора", ДП "ГрінЕнерго" про визнання недійсними договорів про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року, укладених між державним підприємством "ГрінЕнерго" та приватним підприємством "Флора" серія та номер 1294, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11838765, серія та номер 1297, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11839065; скасування їх державної реєстрації; застосування наслідків недійсності правочину шляхом зобов'язання ПП "Флора" повернути спірні земельні ділянки ДП "ГрінЕнерго".

Позовні вимоги обгрунтовані відсутністю підстав для визнання між сторонами прав на встановлення земельних сервітутів, відсутністю у ДП "ГрінЕнерго" повноважень для встановлення сервітутних відносин з ПП "Флора" та укладення відповідних договорів. Спірні договори містять ознаки удаваного правочину, а саме, договору оренди землі та суперечать чинному законодавству, не містять істотних умов. Земельні ділянки передані у користування без погодження з уповноваженим органом управління. Умови договорів суперечать цільовому призначенню земельних ділянок, надають більше прав приватному підприємству ніж має землевласник. Наслідком недійсності правочинів є повернення земельних ділянок. Оскільки спірні договори зареєстровані у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то підлягає скасуванню державна реєстрація права користування (сервітут) на вказані земельні ділянки.

Ухвалами господарського суду Волинської області від 13.02.2018 року відкрито провадження у справах №903/55/15, №903/53/18 за позовами заступника прокурора Волинської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до приватного підприємства "Флора", державного підприємства "ГрінЕнерго" про визнання недійсними договорів про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року, скасування їх реєстрації та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення земельних ділянок; визначено розгляд справ за правилами загального позовного провадження, судові засідання призначено 14.03.2018 року на 10 год. 00 хв. та 11 год. 00 хв. відповідно.

Ухвалами суду від 05.03.2018 року справи №903/55/15, №903/53/18 об'єднано в одну справу з присвоєнням номеру 903/55/18.

ДП "ГрінЕнерго" у заявах №18/3-7, №18/3-9 від 06.03.2018 року позовні вимоги визнає та просить визнати недійсними договори про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року, скасувати їх реєстрацію та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення земельних ділянок.

Господарським судом протокольною ухвалою від 28.03.2018 року підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті на 11.04.2018 року о 16 год. 00 хв.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у письмових поясненнях №2432-03/1056 від 10.04.2018 року позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати без участі його представника.

На адресу суду 11.04.2018 року надійшов відзив ПП "Флора" №61 на позовну заяву.

У судовому засіданні прокурор, представник позивача у прийнятті відзиву ПП "Флора" просять відмовити, оскільки підприємством пропущено строк для його подання.

Згідно ч. 1 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 8 ст. 165 ГПК України).

Ухвалами суду від 13.02.2018 року №903/55/18, №903/53/18, зокрема, зобов'язано відповідача у строк до 02.03.2018 року, але не пізніше ніж у 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Роз'яснено відповідачу, що у разі не подання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вправі вирішити справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, відзив ПП "Флора" поданий з пропуском встановленого судом строку.

Крім того, протокольною ухвалою від 28.03.2018 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Згідно ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

У зв'язку з відсутністю будь-яких обгрунтувань ПП "Флора" подання відзиву з пропуском встановленого судом строку, відзив №61 від 11.04.2018 року підлягає залишенню без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України.

У судовому засіданні прокурор, представник позивача позовні вимоги підтримали.

Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

За змістом ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статей 2, 8, 48,133, 148, 152, 197 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Власником спірних земельних ділянок площею 21,4989 га, 83,1454 га, за адресою Волинська обл., Маневицький р-н., Галузійська сільська рада, є ГУ Держземаганства у Волинській області, постійним правокористувачем є ДП "ГрінЕнерго", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.02.2014 року (том 2, а.с. 25), довідкою ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 10.01.2018 року №10-3-0.3-229/2-18 (том 2, а.с. 63-64).

Проектами землеустрою відведення земельних ділянок ДП "ГрінЕнерго" останньому передано спірні земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (вирощування технічних сільськогосподарських культур на біомасу для виготовлення твердого біопалива) за адресами: Волинська обл., Маневицький р-н., Галузіївська сільська рада (за межами населених пунктів). Згідно п. 2.2 проектів обмежень, обтяжень, сервітутів щодо земельних ділянок не встановлено. ДП "ГрінЕнерго" зобов'язане, зокрема, використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням (том 2, а.с. 34-41, том 1, а.с. 34-41).

Згідно п.п. 1.1, 4.1, 8.1 Статуту ДП "ГрінЕнерго" в редакції наказу Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами від 22.11.2012 року №230-07, підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України (далі - Уповноважений орган управління). Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (том 2, а.с. 44).

30.10.2015 року між ДП "Гріненерго" (титульний володілець) та ПП "Флора" (землекористувач) укладено договори про встановлення земельних сервітутів (том 1, а.с. 22-24, том 2, а.с. 22-24).

Згідно п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.2, 3.1-3.2, 3.9, 3.11, 3.12, 4.1, 4.7, 4.8, 5.1, 5.6, 5.7 договорів титульний володілець встановлює землекористувачу на праві земельного сервітуту право користування земельними ділянками площею 21,4989 га., 83,1454 га, за адресою: Волинська обл., Маневицький р-н., Галузійська сільська рада, кадастрові номери :02:002:0081, :02:002:0082, реєстраційні номери об'єктів нерухомого майна 36, 36, які перебувають у постійному користуванні ДП "ГрінЕнерго" на підставі відповідних наказів. В межах земельних сервітутів землекористувачу надається право користування земельними ділянками титульного володільця виключно для цілей та в порядку, передбаченому цими договорами. Передбачені даними договорами земельні сервітути є постійними, тобто встановлюються без визначення строку їх дії, термін дії яких починається з дати державної реєстрації договорів. Титульний володілець надає землекористувачу наступні земельні сервітути: право проходу та проїзду по земельній ділянці; встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; безперешкодно перебувати та використовувати земельні ділянки для вирощування технічних сільськогосподарських культур на біомасу для виготовлення твердого біопалива, вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників, відтворення рослин та здійснювати всі інші права землекористувача за цим договором протягом всього терміну дії земельних сервітутів та цих договорів без будь-якого втручання чи перешкод з боку титульного володільця; використовувати земельні ділянки з метою проведення комерційної діяльності, допустимої до здійснення законодавством України та цими договорами і з цією ж метою може розміщувати і встановлювати на земельній ділянці контрольно-пропускні пункти і системи, системи охорони, загороджувальні обладнання, розміщувати працівників охорони з відповідним спорядженням, спецзасобами, необхідними для забезпечення правопорядку, охорони цілісності та непроникності посторонніх осіб на територію земельних ділянок, а також будь-яке інше обладнання та транспортні засоби; право зводити та будувати будь-які об'єкти рухомого та нерухомого майна, в тому числі але не виключно будинки та споруди, проводити земельні роботи, пов'язані з вийманням (розробленням), переміщенням і укладанням (за потреби - з розрівнюванням та ущільненням) грунту у відвал або інше визначене місце, в тому числі але не виключно пов'язаних з прокладанням зрошувальних систем, каналів і басейнів для води (покращення) без отримання будь-якої на те письмової чи усної згоди титульного володільця; право забезпечувати цілодобову охорону земельних ділянок, яке може включати встановлення та функціонування охоронної сигналізації зовнішнього периметра, використання послуг підприємств, що надають послуги з охорони або власними засобами. Право землекористувача користуватися вищевказаними земельними сервітутами не може бути обмежене титульним володільцем, для чого землекористувач має право не допустити титульного володільця, його працівників, повноважних представників та контрагентів на територію земельних ділянок, де він може вживати необхідні та розумні заходи для того, щоб виключити можливість проникнення на територію земельних ділянок будь-яких третіх осіб. Титульний володілець має право доступу до земельних ділянок виключно за умови отримання від землекористувача відповідної письмової згоди, в тому числі з метою запобігання або ліквідації надзвичайних ситуацій та обставин включаючи, крім іншого, пожежу, затоплення, аварії, вчинення третіми сторонами незаконних дій, а також інших надзвичайних обставин. Титульний володілець зобов'язаний не здійснювати землекористувачу перешкод в користуванні ним земельними сервітутами, передбаченими цими договорами на їх умовах. Землекористувач сплачує титульному володільцю суми грошових коштів у вигляді плати за користування земельними сервітутами, розмір якої за один місяць становить 500 грн. 00 коп. щомісячно, в т.ч. ПДВ, не пізніше 28-го числа поточного місяця. Ці договори набирають чинності з дати їх підписання сторонами та державної реєстрації в порядку, передбаченими нормами чинного законодавства України та є постійними, тобто без визначення строку їх дії. Договори можуть бути розірваними або припиненими на підставах, передбачених цими договорами або положеннями чинного законодавства. У разі розірвання договорів або їх припинення відповідні зобов'язання сторін припиняються на ту дату, з якої договори є розірваними або припиненими згідно умов або положень чинного законодавства.

За нормою ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Договори зареєстровані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11839065, №11838765 (том 2, а.с. 26-33).

Згідно пункту 2.31 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" поняття, зміст та підстави встановлення і припинення земельного сервітуту визначені главою 32 Цивільного кодексу України (статті 401 - 406), главою 16 Земельного кодексу України (статті 98 - 102).

Відповідно до статті 395 Цивільного кодексу України сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом.

Статтею 98 Земельного кодексу України встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею (ч.3 ст. 98 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною 1 статті 404 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Таким чином, правовідносини земельного сервітуту виникають між власниками (володільцями) сусідніх земельних ділянок, а саме між власником земельної ділянки, яка має бути обтяжена сервітутом, тобто, між особою, яка зобов'язана надати свою земельну ділянку в обмежене користування, і особою, яка вимагає встановлення сервітутів для обслуговування своєї земельної ділянки (іншого нерухомого майна) і якій належить право на встановлення земельного сервітуту.

Статтею 99 Земельного кодексу України встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

В межах даної справи об'єктом сервітутів є земельні ділянки площею 21,4989 га, 83,1454 га, за адресою Волинська обл., Маневицький р-н., Галузійська сільська рада.

На момент укладення спірних договорів ПП "Флора" не було ані власником, ані землекористувачем сусідніх земельних ділянок чи об'єктів нерухомості, прохід до яких неможливий без використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, а тому не є суб'єктом, який має право вимагати встановлення сервітуту.

За змістом спірних договорів реальною потребою ПП "Флора" є не задоволення потреб, обумовлених ст. 404 Цивільного кодексу України, а отримання права володіння та користування земельної ділянкою для вирощування технічних сільськогосподарських культур на біомасу для виготовлення твердого біопалива, вирощування ягід, горіхів, інших плодовитих дерев і чагарників, відтворення рослин, проведення комерційної діяльності, будівлі будь-яких об'єктів рухомого та нерухомого майна тощо (п.3.1.4 договорів).

Укладенням договорів безстрокових сервітутів ДП "ГрінЕнерго" фактично надало спірні земельні ділянки у користування на умовах оренди.

Згідно ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Комплексний аналіз укладеного між відповідачами правочину дає підстави вважати, що договори про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року за своєю правовою природою є договорами оренди землі, що зумовлює застосування до них положень законодавства, яке регулює саме правовідносини, пов'язані із орендою земельних ділянок державної та комунальної форми власності.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

За умовами п.2 ст.124 Земельного кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В матеріалах справи відсутні докази проведення торгів з продажу права оренди спірних земельних ділянок

Оскаржувані правочини не відповідають вимогам законодавства щодо надання в користування земельної ділянки. ПП "Флора" фактично надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки, без встановлення строку його дії.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Прокурором обґрунтовано належними та допустимими доказами порушення інтересів держави укладанням спірних договорів, оскільки саме державою здійснюється особлива охорона землі як національного багатства в силу статті 14 Конституції України, а недотримання першим та другим відповідачами встановленої статтями 124, 134 Земельного кодексу України та Законом України "Про оренду землі" процедури передачі спірних земельних ділянок ПП "Флора" у платне володіння та користування (Розділ 4 договорів) порушує ці інтереси.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст. 86 ГПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що спірні договори про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року суперечать вимогам законодавства, а тому підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. 215 ЦК України та в силу ст. 216 ЦК України.

Відповідно до статті 406 Цивільного кодексу України визнання договору, що є підставою для встановлення сервітуту, недійсним є підставою для припинення і самого сервітуту.

Оспорюваний договір сервітуту, відноситься до такого виду договорів, за якими повернення сторони в первинне положення практично неможливо, тому у такій ситуації припинення дії договорів, визнаних судом недійсними, відбувається на майбутнє (стаття 236 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України по недійсній угоді кожна із сторін зобов'язана повернути другій все одержане за угодою та, враховуючи, що договори про встановлення земельних сервітутів підлягають припиненню на майбутнє і двостороння реституція за таким договором не проводиться, передані земельні ділянки, які перебувають у фактичному користуванні ПП "Флора" на підставі спірних договорів про встановлення сервітуту, підлягають поверненню постійному правокористувачу ДП "ГрінЕнерго".

Правовим наслідком недійсності спірних договорів є повернення ПП "Флора" на користь ДП "ГрінЕнерго" отриманих за недійсними договорами земельних ділянок.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду №905/3280/16 від 21.02.2018 року, Вищого господарського суду України №924/496/16 від 29.11.2016 року, №904/6400/16 від 27.04.2017 року, №920/625/16 від 17.08.2017 року.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Відповідно до ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, позовні вимоги в частині скасування реєстрації спірних договорів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідачів, то витрати по сплаті судового збору в сумі 21 766 грн. 68 коп. відповідно до ст. 129-130 ГПК України слід віднести на них пропорційно.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи вищевикладене, визнання ДП "ГрінЕнерго" позовних вимог до початку розгляду справи по суті (заяві №18/3-7 від 06.03.2018 року), ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в частині пропорційно розподілених судових витрат між відповідачами ДП "ГрінЕнерго" та ПП "Флора".

Керуючись ст.ст. 4, 53, 55 12-130,, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними договори про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року, укладені між державним підприємством "ГрінЕнерго" та приватним підприємством "Флора" серія та номер 1294, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11838765, серія та номер 1297, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11839065.

3. Скасувати реєстрацію договорів про встановлення земельних сервітутів від 30.10.2015 року, укладених між державним підприємством "ГрінЕнерго" та приватним підприємством "Флора" серія та номер 1294, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11838765, серія та номер 1297, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11839065.

4. Зобов'язати приватне підприємство "Флора" (м. Київ, вул. Здолбунівська, 3, корп. А, к. 4, ) повернути державному підприємству "ГрінЕнерго" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 65-Б, ) земельні ділянки площею 21,4989 га, кадастровий номер :02:002:0081, площею 83,1454 га, кадастровий номер :02:002:0082.

5. Стягнути з приватного підприємства "Флора" (м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 3, корп. А, кімната 4, ) на користь прокуратури Волинської області (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, )

- 10 883 грн. 34 коп. (десять тисяч вісімсот вісімдесят три грн. 34 коп.) витрат по сплаті судового збору.

6. Стягнути з державного підприємства "ГрінЕнерго" (м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 65-Б, ) на користь прокуратури Волинської області (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, )

- 5 441 грн. 67 коп. (п'ять тисяч чотириста сорок одна грн. 67 коп.) витрат по сплаті судового збору.

7. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з державного бюджету прокуратурі Волинської області (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, )

- 5 441 грн. 67 коп. (п'ять тисяч чотириста сорок одна грн. 67 коп.) судового збору, сплаченого платіжним дорученням №152 від 07.02.2018 року (оригінал платіжного доручення знаходиться у справі № 903/53/18 чи 55?).

8. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою господарського суду Волинської області.

9. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного господарського суду відповідно до ст.. 256 ГПК України.

Повний текст рішення

складений 13.04.2018 року

Суддя А. М. Кравчук