ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" квітня 2018 р.Справа № 924/274/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., розглянувши матеріали

за позовом Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький

до Хмельницької міської ради, м. Хмельницький

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 02.04.2018 року №234 "Про розгляд заяви Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації"

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2018 року на адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький до Хмельницької міської ради, м. Хмельницький про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 02.04.2018 року №234 "Про розгляд заяви Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2018 року вказану позовну заяву передано для розгляду судді Заверусі С.В.

За правилами господарського процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статтям 162, 164 ГПК України, а також вимогам статті 172 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 статті 123 ГПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається із доданих до позовної заяви документів, позивачем не надано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Натомість, Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації подало заяву про відстрочення сплати судового збору. Заява мотивована тим, що Управління є структурним підрозділом Хмельницької ОДА, тобто, державним органом. В силу положень ст. 2 Закону України "Про джерела фінансування органів державної влади" органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. Тобто, позивач може здійснювати свою діяльність в межах виділених бюджетних асигнувань, а з 06.06.2017 року Головне управління державної казначейської служби України в Хмельницькій області надіслало повідомлення про безспірне списання коштів, тому позивач проводить розрахунки тільки по захищеним видаткам. Проте, видатки на сплату судового збору до захищених видатків не відносяться. На підтвердження Управління надає повідомлення Головного управління державної казначейської служби України у Хмельницькій області №07.2-18/109-4361 від 06.06.2017 року про безспірне списання коштів.

З зазначеного, позивач просить суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Тобто, наведеними вище положеннями законодавства не передбачено можливість суду відстрочити судовий збір позивачу - юридичній особі у справі, що не пов'язана із захистом соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоровю.

Одночасно суд зауважує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру. На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб". Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду. Попри те, що остаточне рішення щодо дотримання вимог Конвенції належить Суду, він не повинен підміняти оцінку, зроблену національними органами, будь-якою іншою оцінкою того, що має бути найкращою стратегією у цій сфері. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та ціллю, якої прагнуть досягти (див. рішення Суду у справі ОСОБА_1 проти України, no. 49069/11, від 30.05.2013).

Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб. (див. рішення Суду у справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України, no. 20347/03, від 12.03.2009).

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції... не означає й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в заяві позивача про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачем ухвали.

З наведеного, суд вважає за належне залишити позовну заяву Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький до Хмельницької міської ради, м. Хмельницький про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 02.04.2018 року №234 "Про розгляд заяви Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації" без руху, надавши позивачу строк у п'ять днів для усунення зазначених недоліків, зокрема, для оплати позовної заяви судовим збором у розмірі 1762,00 грн.

У разі не виконання вимог ухвали у визначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 234 ГПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації, м. Хмельницький до Хмельницької міської ради, м. Хмельницький про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 02.04.2018 року №234 "Про розгляд заяви Управління житлово-комунального господарства Хмельницької обласної державної адміністрації" залишити без руху, надавши позивачу строк у 5 днів для усунення зазначених недоліків з дня вручення ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 2 прим.: 1 - в наряд; 2 - позивачу (29000, м. Хмельницький, вул. Водопровідна, буд. 75) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.