ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018р. Справа №914/141/18

місто Львів

За позовом:приватного акціонерного товариства "Львівобленерго", адреса: вулиця Козельницька, будинок 3, місто Львів, 79026,
до відповідача:комунального підприємства "Бориславводоканал", адреса: вулиця Володимира Великого, будинок 229А, місто Борислав, 82300,
предмет спору: стягнення 21'715,71 грн.
Суддя ОСОБА_1
Секретар судового засідання ОСОБА_2
Представники:
позивача:ОСОБА_3 довіреність №119-001/2 від 02.01.18 (присутня при оголошенні рішення),
відповідача:ОСОБА_4 довіреність від 09.01.2018.
Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" до комунального підприємства "Бориславводоканал" про стягнення 21'715,71 грн. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.01.2018 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків. У зв'язку з усуненням позивачем виявлених недоліків, ухвалою суду від 12.02.2018 провадження у справі було відкрито, розгляд справи по суті призначено на 28.02.2018. Розгляд справи було відкладено на 04.04.2018 за клопотанням відповідача.

Аргументи сторін.

Позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у порушення умов Договору про постачання електричної енергії №90133 від 19.02.2008 не виконав свого обовязку зі своєчасної оплати вартості отриманої активної електричної енергії та за перетікання реактивної електричної енергії, внаслідок чого позивач здійснив нарахування 13'437,36 грн. пені, 1'486,15 грн. 3% річних та 6'792,20 грн. інфляційних втрат. Позивач наголошує, що спільні протокольні рішення за своєю правовою природою не є правочинами, а тому не змінюють строків здійснення розрахунків.

Заперечення відповідача.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов:

1. Початком спірного періоду є березень 2017 року, однак позивач здійснив розрахунок заборгованості із урахуванням сальдо на початок березня 2017 року.

2. Участь позивача у спільних протокольних рішеннях про організацію взаєморозрахунків свідчить про його згоду на здійснення розрахунків відповідно до Порядку проведення розрахунків за природній газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688.

3. Оплата спожитої електроенергії здійснювалась частково самостійно відповідачем, а частково департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації на підставі спільних протокольних рішень, учасником яких є позивач. Оплату власними коштами відповідач здійснював вчасно відповідно до умов Договору про постачання електричної енергії №90133 від 19.02.2008, натомість оплата, здійснена департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації відбувалась відповідно до спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків.

Крім того, відповідачем подано клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми неустойки на 80%. Клопотання мотивовано наявністю значної заборгованості перед державним та місцевим бюджетами, збитковістю підприємства, значною заборгованістю споживачів за надані послуги.

Обставини справи.

Сторони у справі уклали Договір про постачання електричної енергії №90133 19.02.2008 (далі Договір) (а.с. 38-48). За умовами пункту 1 цього договору постачальник (позивач у справі) продає електричну енергію споживачу (відповідач у справі) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

На виконання своїх зобовязань позивач продавав (здійснював поставку), а відповідач використовував електроенергію з березня 2017 року по жовтень 2017 року, що підтверджується такими актами про використану електричну енергію: за березень 2017 від 16.03.2017 (а.с. 14-15); за квітень 2017 від 16.04.2017 (а.с. 17-18); за травень 2017 від 16.05.2017 (а.с. 20-21); за червень 2017 від 16.06.2017 (а.с. 23-24); за липень 2017 від 16.07.2017 (а.с. 26-27); за серпень 2017 від 16.083.2017 (а.с. 29-30); за вересень 2017 від 16.09.2017 (а.с. 32-33); за жовтень 2017 від 16.10.2017 (а.с. 35-36).

На підставі цих актів позивач пред'явив відповідачу до оплати наступні рахунки:

- рахунок за активну енергію №300503/96691-1 за березень 2017 р. від 16.03.2017 на загальну суму 615'163,24 грн., з них 515'410,61 грн. було нараховано за березень 2017 року (а.с. 12). У цьому ж рахунку відображено заборгованість станом на 01.03.2017 в сумі 642'452,63 грн.;

- рахунок за активну енергію №300504/98970-1 за квітень 2017 р. від 18.04.2017 на загальну суму 538'405,10 грн., з них 457'041,86 грн. було нараховано за квітень 2017 року (а.с. 16);

- рахунок за активну енергію №300505/101016-1 за травень 2017 р. від 16.05.2017 на загальну суму 418'867,35 грн., з них 418'867,37 грн. було нараховано за травень 2017 року (а.с.19);

- рахунок за активну енергію №300506/103014-1 за червень 2017 р. від 15.06.2017 на загальну суму 362'716,43 грн., з них 369'516,43 грн. було нараховано за червень 2017 року (а.с. 22);

- рахунок за активну енергію №300507/105172-1 за липень 2017 р. від 17.07.2017 на загальну суму 403'926,95 грн. (а.с. 25);

- рахунок за активну енергію №300508/107352-1 за серпень 2017 р. від 16.08.2017 на загальну суму 625'904,07 грн., з них 350'604,07 грн. було нараховано за серпень 2017 року (а.с. 28);

- рахунок за активну енергію №300509/109439-1 за вересень 2017 р. від 15.09.2017 на загальну суму 402'072,00 грн. (а.с. 31);

- рахунок за активну енергію №300510/111443-1 за жовтень 2017 р. від 17.10.2017 на загальну суму 599'685,43 грн., з них 416'485,43 грн. було нараховано за жовтень 2017 року (а.с.34);

Таким чином, за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року позивачем виставлено відповідачу рахунків на оплату активної електричної енергії в розмірі 3'333'924,72 грн., а реактивної електричної енергії в розмірі 48'400,27 грн. Правильність інформації, відображеної в цих рахунках та актах про використану електричну енергію відповідачем не заперечувалася. Потрібно акцентувати увагу, що відповідач не заперечував правильності відомостей, відображених в рахунку за активну енергію №300503/96691-1 за березень 2017 р. від 16.03.2017 (в частині існування заборгованості станом на 01.03.2017 в сумі 642'452,63 грн.).

У цьому контексті суд звертає увагу на норму частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України: якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою з обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Представлені рахунки були оплачені відповідачем частково самостійно, а частково департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації на підставі спільних протокольних рішень. Зокрема, самостійно відповідачем здійснено оплату в розмірі 1'867'391,92 грн., що підтверджується довідкою банківської установи (а.с. 60), а також платіжними дорученнями: №147 від 24.04.2017 на суму 3'105,12 грн. (а.с. 181) за квітень 2017 року; №197 від 07.06.2017 на суму 100'000,00 грн. (а.с. 182) за травень 2017 року; №201 від 09.06.2017 на суму 293'000,00 грн. (а.с. 182) за червень 2017 року; №209 від 13.06.2017 на суму 25'267,35 грн. (а.с. 183) за червень 2017 року; №235 від 06.07.2017 на суму 353'816,43 грн. (а.с. 183) за липень 2017 року.

Натомість, Львівською обласною державною адміністрацією здійснено оплату в розмірі 1'614'900,00 грн. на підставі таких спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за розрахунок коштів загального фонду Державного бюджету України: №20/9279 від 20.03.2017 (на суму 533'200,00 грн.) (а.с. 74-88); №20/9694 від 18.04.2017 (на суму 535'300,00 грн.) (а.с. 89-103); №20/10000 від 22.05.2017 (на суму 6'800,00 грн.) (а.с. 104-115); №20/10262 від 19.06.2017 (на суму 8'900,00 грн.) (а.с. 116-126); №20/10517 від 18.07.2017 (на суму 19'700,00 грн.) (а.с. 127-138); №20/10813 від 18.08.2017 (на суму 23'200,00 грн.) (а.с. 139-149); №20/11130 від 19.09.2017 (на суму 21'500,00 грн.) (а.с. 150-161); №20/11462 від 19.10.2017 (на суму 466'300,00 грн.) (а.с. 162-169). Оплати, які здійснювала Львівська обласна державна адміністрація, відбувалися з простроченням встановлених у Договорі строків, що не заперечується відповідачем.

Як убачається з довідки про кредиторську та дебіторську заборгованість відповідача станом на 01.03.2018 (а.с. 216), кредиторська заборгованість відповідача складає 12'591'000,00 грн., дебіторська заборгованість 2'342'300,00 грн. В матеріалах справи міститься звіт про фінансові результати за 2017 рік (а.с. 217-218), який засвідчує погіршення економічних показників у 2017 році в порівнянні з аналогічним періодом попереднього року. Відповідачем подано до суду також довідку про стан претензійно-позовної роботи станом на 01.03.2018 (а.с. 215), з якої вбачається, що Бориславським міським судом видано 42 судові накази про стягнення заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення з фізичних осіб на суму 256'200,00 грн., протягом 2017-2018 років до Бориславського міського суду подано 56 заяв про видачу судових наказів на суму 236'200,00 грн., а ВДВС Бориславського міського управління юстиції відкрито 29 проваджень на суму 218'400,00 грн. про стягнення боргу з фізичних осіб на користь відповідача.

При ухваленні рішення суд виходив з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 2.3.3 Договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 "Порядок розрахунків" та №9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії". Відповідно до пункту 7 Додатку №2 до Договору тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку. Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Як установлено судом, протягом березня-жовтня 2017 року позивач поставляв, а відповідач використав (прийняв) електроенергію. Кореспондуючий обовязок з оплати відповідач виконував не своєчасно.

При цьому суд не бере до уваги заперечення відповідача в тій частині, що позивачем не доведено наявності заборгованості станом на початок березня 2017 року, адже відповідач не спростовував цього факту, а лише ставив під сумнів цю інформацію. Відповідачем не надано суду доказів, що він якимось чином реагував, якщо виявив помилки в рахунку за березень 2017 року. Зазначення в контррозрахунку заборгованості (а.с. 174) спільного протокольного рішення №20/8705 від 10.02.2017 як підстави погашення боргу за березень також судом не враховується, адже це рішення підписано відповідними учасниками ще до виникнення боргу за березень 2017 року.

Щодо часткового погашення заборгованості Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації.

В аналізований період чинним був Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 11 січня 2005 №20. Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії…

Пунктом 7 цього Порядку передбачено, що розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п'яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг).

Таким чином, цей Порядок, а відтак і спільні протокольні рішення, не змінюють змісту господарських зобов'язань, які виникли з Договору мід конкретними учасниками господарських правовідносин, в тому числі і строків розрахунків за отриману електроенергію.

Щодо стягнення пені.

Згідно з пунктом 4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Позивачем заявлено до стягнення 13'437,36 грн. пені.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічне положення міститься й у частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідача, що виникло у зв'язку з значною заборгованістю споживачів перед відповідачем за надані послуги з водопостачання, відповідач здійснює активні дії з отримання заборгованості за надані ним послуги, тариф на такі послуги є регульованим державою, суд вважає за необхідне зменшити суму нарахованої пені на 50%. При цьому суд також враховує і інтереси позивача, який зазнав негативних наслідків внаслідок порушення виконання відповідачем узятих на себе зобов'язань. Таким чином, до стягнення підлягає 6'718,68 грн. пені.

Щодо стягнення трьох процентів річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 8 Додатку № 2 до Договору у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Загальний розмір трьох процентів річних, нарахований в межах заявлених позивачем періодів, складає 1'486,15 грн. Суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних втрат.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Пленум Вищого господарського суду у своїй постанові №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначає, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Із змісту листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при цьому, якщо в індексованому періоді набирається не менше п'ятнадцяти днів. Однак позивач проводив нарахування і за періоди, що є меншими за 15 днів. З огляду на це суд провів власний розрахунок.

Розрахунок інфляційних збитків

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
02.03.2017 - 19.03.201799752.631.0181795.55101548.18
24.03.2017 - 03.04..241.0000.00615163.24
04.04.2017 - 17.04..121.0094845.65543250.77
24.05.2017 - 01.06..371.0000.00418267.37
02.06.2017 - 06.06..371.0000.00411467.37
07.06.2017 - 08.06..371.0000.00311467.37
09.06.2017 - 12.06.201718467.371.0000.0018467.37
24.06.2017 - 05.07..451.0000.00353816.45
24.07.2017 - 31.07..931.0000.00403926.93
Таким чином, загальний розмір інфляційних збитків становить 6'641,20 грн.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 1'749,67 грн. відшкодування судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 13, 73, 74, 81, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити належну до стягнення пеню на 50%.

3. Стягнути з комунального підприємства "Бориславводоканал" (адреса: вулиця Володимира Великого, будинок 229А, місто Борислав, 82300; ідентифікаційний код 03348531) на користь приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" (адреса: вулиця Володимира Великого, будинок 229А, місто Борислав, 82300; ідентифікаційний код 00131587) 6'718 (шість тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 68 коп. пені, 1'486 (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) грн. 15 коп. 3% річних, 6'641 (шість тисяч шістсот сорок одна) грн. 20 коп. інфляційних втрат та 1'749 (одна тисяча сімсот сорок дев'ять) грн. 67 коп. відшкодування витрат на оплату судового збору.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 05.04.2018.

Суддя Рим Т.Я.