ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.2018 м.Харків Справа № 905/2788/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О. при секретарі судового засідання Григор'євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбуд-Лідер», м.Маріуполь, Донецька область

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбетон», м.Маріуполь, Донецька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 35592,67грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, за довіреністю від 01.04.18р.

від відповідача: ОСОБА_4 - адвокат, ордер АА №082341

третя особа: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбуд-Лідер», м.Маріуполь, Донецька область звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбетон», м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості в розмірі 242035,14грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором поставки №1 від 21.02.17р. в частині оплати вартості поставленого позивачем товару.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 04.12.17р., сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/2788/17.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.12.17р. порушено провадження у справі №905/2788/17 та розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.12.17р.

20.12.17р. до суду від позивача надійшли:

- заява №б/н від 20.12.17р. про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з відповідача 35592,67грн. (з додатками);

- клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

15.12.17р. набрав чинності Закон України від 03.10.17р. №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодексу України викладений в новій редакції.

Ухвалою господарського суду від 26.12.17р. на підставі п.9 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України в редакції Закону України від 03.10.17р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.17р., якою передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, та з урахуванням клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, судом визначено справу №905/2788/17 розглядати у порядку спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 22.01.18р.

22.01.18р. до суду від відповідача надійшли:

- заява №б/н від 19.01.18р. про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2;

- заява про приєднання до матеріалів справи додаткових документів;

- клопотання про витребування доказів;

- письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження;

- клопотання продовження строку на надання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду від 22.01.18р. справу №905/2788/17 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 13.02.18р.

Також, 22.01.18р. судом постановлено ухвалу, якою визначено залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2, та задоволено клопотання відповідача про витребування доказів.

13.02.18р. до суду від позивача надійшла заява №б/н від 13.02.18р. про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою господарського суду від 13.02.18р. у підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.02.18р.

20.02.18р. до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Ухвалою господарського суду від 20.02.18р. у підготовчому засіданні оголошено перерву до 13.02.18р.

21.02.18р. до суду представником відповідача наданий відзив (з додатками) на позовну заяву, у якому відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

13.03.18р. представником відповідача до суду наданий уточнений відзив (з додатками) на позовну заяву.

Також, 13.03.18р. до суду надійшла заява (письмові пояснення) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, у якій останній просить суд судовий розгляд справи провести без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 13.03.18р. за результатами підготовчого засідання закрито підготовче провадження у справі №905/2788/17 та розгляд справи по суті призначено у судовому засіданні на 03.04.18р.

03.04.18р. від позивача надійшов письмовий виступ адвоката.

03.04.2018р. від відповідача надійшли письмові пояснення відзив по справі в яких останній, просить суд прийняти даний відзив до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 03.04.18р. наполягав на задоволенні позовних вимог в сумі 35592,67грн.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.04.18р. проти позовних вимог заперечував та наполягав на відмові у позові.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи присутніх представників сторін, господарський суд

встановив:

21.02.17р. між позивачем, ТОВ «Азовбуд-Лідер» (позивач) та ТОВ «Азовбетон» (відповідач) укладений договір поставки №1, за умовами якого постачальник (позивач) зобовязується в порядку та на умовах, визначених даним договором поставити і передати у власність товар, а покупець (відповідач) зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах договору (підпункт 1.1. п.1. договору).

Згідно підпунктів 2.1., 2.2.1 п.2 договору, предметом поставки є будматеріали, надалі товари. Товар поставляється покупцю партіями. Загальний обсяг товару визначається специфікацією, яка є невідємною частиною цього договору (Додаток №1).

Відповідно до підпунктів 3.1., 3.2., 3.3., 3.4., 3.5. п.3, який визначає умови постачання, передбачено, що:

- на кожну партію товару покупець не пізніше ніж за пять днів до бажаного моменту поставки повинен надати для узгодження постачальнику заявку на чергову партію товару;

- партія товару, що узгоджена відповідною заявкою повинна бути поставлена покупцю не пізніше 20 днів з моменту оплати цієї партії товару;

- постачання здійснюється автотранспортом постачальника;

- перехід права власності відбувається в момент поставки відповідної партії товару, що оформлюється видатковою накладною;

- пункт постачання товару за цим договором визначається покупцем у наданій згідно з п.3.1. цього договору заявці на отримання товару.

Пунктами 4.1., 4.2. договору визначено: вартість товару, що поставляється згідно з цим договором, визначається в специфікації (Додаток №1). Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем в безготівковому порядку протягом 15 (пятнадцяти) календарних днів з моменту направлення постачальником відповідного рахунку покупцю на оплату чергової партії товару.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо будь-яка із сторін не заявить про його розірвання протягом 30 (тридцяти) робочих днів до закінчення терміну його дії. Договір не може бути достроково розірвано в односторонньому порядку. Сторони визнають юридичну силу договору, підписаного з використанням факсимільного звязку, рівно як і всі звязані з ним документи, підписані аналогічним шляхом (п.п.7.1., 7.2., 7.3., 7.4. п.7. договору).

Згідно п.п.8.3., 8.11. п.8 договору, умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обовязковим складанням письмового документу. Додатки до договору є його невідємною частиною.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками.

21.02.17р. та 01.07.17р. сторонами підписані специфікації №1 та №2, якими визначені найменування, кількість, одиниця вимірювання, ціну товару. Специфікації підписані представниками сторін договору та скріплені печатками підприємств.

06.10.17р. та 10.10.17р. позивачем виставлені рахунки №50, №51, №52 на оплату товару за договором №1 від 21.02.17р., які були отримані керівником відповідача ОСОБА_2 відповідно 06.10.17р. та 10.10.17р.

Як вбачається з матеріалів справи та згідно з наданими позивачем документами, на виконання умов договору поставки, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 242040,39грн., який був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом представника одержувача на відповідних видаткових накладних №98 від 23.10.17р. на суму 25953,86грн., №100 від 27.10.17р. на суму 13063,68грн., №101 від 28.10.17р. на суму 6072,58грн., №102 від 30.10.17р. на суму 25804,18грн., №104 від 20.10.17р. на суму 64050,00грн., №105 від 23.10.17р. на суму 14700,00грн., №106 від 27.10.17р. на суму 77520,00грн., №107 від 30.10.17р. на суму 14876,09грн.

Вказані видаткові накладні підписані представниками обох сторін договору без зауважень та заперечень, підписи скріплені печатками підприємств.

З боку відповідача вищенаведені видаткові накладні підписані диспетчером ОСОБА_5, яка діяла на підставі довіреності №113 від 01.10.2017р.

Видаткові накладні мають посилання на договір поставки №1 від 21.02.17р.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі вищевказаних видаткових накладних позивачем складено відповідні податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Копії вказаних податкових накладних містяться в матеріалах справи.

За твердженням позивача, відповідач в порушення прийнятих на себе зобовязань поставлений на його адресу товар у встановлений договором строк оплатив не в повному обсязі у звязку з чим, за відповідачем станом на теперішній час рахується заборгованість за вищезазначеним договором в розмірі 35592,67грн.

Позивачем надіслано на адресу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» претензійний лист №39 від 27.11.17р. про наявність заборгованості за договором №1 від 21.02.17р. у розмірі 35592,67грн.

Відповідач, листом №120 від 27.11.2017р. наявність заборгованості за договором №1 від 21.02.17р. у розмірі 35592,67грн. визнав та зобовязався здійснити оплату наявної заборгованості.

Згідно підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період 01.11.17р. 27.11.17р. за договором №1 від 21.02.17р., підписаному керівниками обох сторін та скріпленому печатками за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 35592,67грн.

Крім того, у поданій до суду в порядку ст.ст.87, 88 ГПК України заяві від 12.02.18р., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет на позову на стороні відповідача ОСОБА_2 підтвердив факт укладання між позивачем та відповідачем договору поставки №1 від 21.02.17р., відповідно до якого товар надавався покупцю партіями, які останнім оплачувалися частково, тому періодично сторони договору складали та підписували акти звірки; факт підписання ТОВ «Азовбетон» видаткових накладних з подальшим виконанням податкових зобовязань.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позовні вимоги є незаконними, а обставини на яких вони ґрунтуються такими, що не відповідають дійсності. В обґрунтування власної позиції відповідач посилається на те, що фактично поставка по договору №1 від 21.02.17р. не здійснювалась, оскільки колишній директор ТОВ «Азовбетон» ОСОБА_2 здійснив ряд протиправних дій щодо майна ОСОБА_1 та його бухгалтерських і інших документі, що на думку відповідача підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000096 від 16.01.18р. та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №0000146. При цьому, відповідач також зазначив, що видаткові накладні підписані представником відповідача, який не мав на це повноважень та фактично не приймав участь у прийнятті поставленого товару, а надані позивачем товарно-транспортні накладні які є основним документом на перевезення вантажів, складені з порушеннями, а тому не можуть свідчити про здійснення поставки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного:

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст.1 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 242040,39грн., який був прийнятий представником відповідача, що підтверджується підписом представника одержувача на відповідних видаткових накладних №98 від 23.10.17р., №100 від 27.10.17р., №101 від 28.10.17р., №102 від 30.10.17р., №104 від 20.10.17р., №105 від 23.10.17р., №106 від 27.10.17р., №107 від 30.10.17р. без зауважень та заперечень.

На підтвердження поставки товару на користь відповідача, до матеріалів справи також долучено товарно-транспортні накладні №8 від 10.10.17р., №8 та №12 від 27.10.17р., №10 та №12 від 30.10.17р., №12 від 14.11.17р., №7 від 15.11.17р.

Також позивачем подано до матеріалів справи податкові накладні від 20.10.17р. від 23.10.17р., від 25.10.17р., від 27.10.17р., від 28.10.17р. та від 30.10.17р., у яких відображені господарські операції по видатковим накладним.

Відповідні господарські операції відображені сторонами у податковому обліку, свідчать про вчинення відповідачем дій щодо підтвердження отримання товару за видатковими накладними №98 від 23.10.17р. №100 від 27.10.17р., №101 від 28.10.17р., №102 від 30.10.17р., №104 від 20.10.17р., №105 від 23.10.17р., №106 від 27.10.17р., №107 від 30.10.17р.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень викладених у заяві свідка ОСОБА_5, з боку відповідача вищенаведені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані диспетчером ОСОБА_5

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, щодо відсутності у ОСОБА_5 повноважень на вчинення відповідних дій щодо приймання товару та підписання видаткових та товарно-транспортних накладних з огляду на те, що повноваження ОСОБА_5 підтверджені наявною в матеріалах справи копією довіреності №113 від 01.10.17р. на отримання від ТОВ «Азовбуд-Лідер» відповідних цінностей.

Щодо наявності печатки відповідача на видаткових накладних суд, зазначає, що в силу п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, це є правом сторони господарської операції.

Також суд не приймає до уваги заперечення щодо не здійснення ОСОБА_5 фактичного прийняття товару, оскільки факт поставки спірного товару по договору №1 від 21.02.17р. та його прийняття представником відповідача ОСОБА_5 підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку наявними в матеріалах справи.

Крім того, відповідачем не представлено суду доказів в спростування обставин встановлених на підставі документів первинного бухгалтерського обліку.

Враховуючи висновок суду, що відповідачем отримано товар, відповідно до вищевказаних накладних, які підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них, оплата повинна здійснюватися в строки, передбачені договором.

Як зазначено вище, згідно п.4.2. договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються покупцем в безготівковому порядку протягом 15 (пятнадцяти) календарних днів з моменту направлення постачальником відповідного рахунку покупцю на оплату чергової партії товару.

Таким чином, сторони у п.4.2. договору чітко визначили саме порядок розрахунків за поставлений товар.

06.10.17р. та 10.10.17р. позивачем виставлені рахунки №50, №51, №52 на оплату товару за договором №1 від 21.02.17р., які були отримані керівником відповідача ОСОБА_2 відповідно 06.10.17р. та 10.10.17р.

Таким чином, строк оплати товару поставленого по договору №1 від 21.02.17р. є таким, що настав.

Станом на теперішній час доказів повної оплати відповідачем товару по договору №1 від 21.02.17р. суду не надано. Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період 01.11.17р. 27.11.17р., підписаного керівниками обох сторін, заборгованість відповідача по договору №1 від 21.02.17р. складає 35592,67грн. Факт наявності заборгованості перед позивачем у розмірі 35592,67грн. підтверджено відповідачем також у листі-відповіді від 27.11.17р.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів в розмірі 35592,67грн. всупереч вимогам ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач належним чином не виконав.

Щодо доводів відповідача про вчинення колишнім директором ТОВ «Азовбетон» ОСОБА_2 ряду протиправних дій, суд звертає увагу, що відповідачем не надано, а у матеріалах справи відсутні копії вироку суду про притягнення даної особи, що вчинила злочин щодо майна відповідача, до кримінальної відповідальності, або копії постанови про зупинення чи припинення кримінального провадження, по зазначеним кримінальним провадженням, з яких суд може дійти однозначного висновку щодо встановлення обставин скоєння даних протиправних дій, їх кваліфікації, а також встановлення винних у цьому осіб.

З огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000096 та №№0000146, оскільки надані не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.73, 74 ГПК України на підтвердження встановлення обставин та події скоєння злочину, оскільки кваліфікацію злочину може надавати виключно суд шляхом ухвалення остаточного судового рішення у кримінальний справі, яке набрало законної сили.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» від 10.02.2011р. (набуло статус остаточного 10.05.2011р.) визначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини, викладену у наведеному вище рішенні, суд не приймає до уваги інші доводи відповідача, оскільки вони є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, 03.04.2018р. від відповідача надійшли письмові пояснення відзив по справі в яких останній, просить суд прийняти даний відзив до розгляду.

Дослідивши вказаний відзив, суд дійшов висновку, що даний відзив за своєю суттю є додатковим відзивом на позовну заяву з додатковими доводами та запереченнями, які не були заявлені в підготовчому провадженні.

Суд звертає увагу відповідача, що надання додаткового відзиву після закриття підготовчого провадження фактично позбавляє позивача по справі, у визначений ГПК України спосіб, надати свої заперечення проти доводів викладених у додатково поданому відзиві.

Відповідно до ч.2 ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Вищевказаний відзив відповідача не містять жодних підстав та обґрунтувань стосовно поважності причин його не подання в підготовчому провадженні.

З наведених обставин суд залишає без розгляду додатковий відзив відповідача.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст.129 Конституції України та статтей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За таких обставин, виходячи з того, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 35592,67грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Kеруючись ст.ст.12, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 207, 236, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбуд-Лідер», м.Маріуполь, Донецька область до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбетон», м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 35592,67грн., задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Ілліча, буд. 75-а, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Азовбуд-Лідер» (87504, АДРЕСА_1, ) заборгованість у розмірі 35592,67грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 533,89грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 03.04.18р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.18р.

Суддя М.О. Лейба