ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2018 року м.Дніпро Справа № 904/4847/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А. - доповідач

судді: Парусніков Ю.Б., Білецька Л.М.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від відповідача: Нагорная Н.О., свідоцтво №1178 від 07.10.2003 р., адвокат;

від позивача: Сидоренко О.А., довіреність №01-Д/08 від 10.01.2018 р., представник;

представник третьої особи у судове засідання не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Матвійчук Віталія Михайловича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 року (повний текст рішення складено 11.12.2017 року) у справі № 904/4847/16 (суддя Манько Г.В.)

за позовом Обласного комунального підприємства "Фармація", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Матвійчук Віталія Михайловича, м. Вільногірськ Дніпропетровської області

третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача Дніпропетровська обласна рада, м. Дніпро

про стягнення 126 192, 32 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 року у даній справі позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Матвійчук Віталія Михайловича на користь Обласного комунального підприємства "Фармація" 72 024.89 грн. основного боргу по договору оренди від 01.05.13 № 400; 15 151,28 грн., основного боргу по договору про відшкодування витрат від 01.05.13 № 400-К; 23 466,89 грн. пені по договору оренди від 01.05.13 № 400; 1 582,88 грн. 3% річних по договору оренди від 01.05.13 № 400; 13 126,03 грн. пені по договору про відшкодування витрат від 01.05.13 № 400-К; 838,35 грн. - 3% річних по договору про відшкодування витрат від 01.05.13 № 400-К, судовий збір в сумі 1 892,85 грн.

Рішення суду мотивовано доведеністю заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди нерухомого майна № 400 від 01.05.2013 року з оплати орендних платежів та заборгованості з оплати компенсації комунальних послуг за договором №400-К від 01.05.2013 року.

Пеню та три відсотки річних за кожним договором суд стягнув з посиланням на положення ст.625 ЦК України та умови п.8.2 договору оренди №400 від 01.05.2013 року та п.3.2.5 договору №400-К від 01.05.2013 року.

22.12.2017 року на виконання рішення видано наказ господарського суду.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування обставин справи, неналежну оцінку судом наданих доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що договір оренди нежитлових приміщень №400 від 01.05.2013 року не підписаний орендодавцем, фактична дата його підписання судом не встановлена, тому апелянт вважає, що зобов'язання за таким договором у нього відсутні, договір є нікчемним.

На думку скаржника, фактичні відносини між сторонами виникли поза договором.

Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 року та прийняте нове, яким відмовити в задоволенні позову, судові витрати віднести на позивача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Посилається на наявні у справі акти приймання-передачі орендованого приміщення.

Зазначає на те, що позивачем, як балансоутримувачем майна, погоджено з відповідачем порядок обслуговування і забезпечення орендованого майна комунальними послугами, погоджено порядок відшкодування витрат на утримання прибудинкової території, внутрішньо - будинкових мереж, укладено відповідний договір №400-К від 01.05.2013 року, зобов'язання за яким є погодженими та відповідачем не виконуються.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дніпропетровської обласної ради, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 01.05.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад №400 (надалі - Договір-1) строком дії з 01.05.2013 року до 01.04.2016 року (том 2 а.с.99-104).

Вказаний екземпляр договору був наданий до матеріалів справи залученою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Дніпропетровською обласною радою. Колегія суддів вважає вказаний договір належним та допустимим доказом по даній справі, що спростовує доводи апелянта про наявність між позивачем та орендодавцем позадоговірних відносин.

Доводи скаржника про те, що є різні екземпляри вказаного договору оренди, як підписаний, так і не підписаний з боку орендодавця майна, не приймаються колегією суддів як підтвердження факту відсутності договору, його нікчемності, про що наполягав апелянт.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на правову позицію відповідача, що була висловлена ним письмово у відзиві на подану позовну заяву, в якому він не заперечував наявність між сторонами договору оренди, який зазначено позивачем та похідного від вказаного договору оренди договору про відшкодування витрат від 01.05.2013 року № 400-К (том 1 а.с.110-112).

Відповідно до умов Договору-1 (п.1.1) з метою ефективного використання нерухомого майна орендодавець - Дніпропетровська обласна рада передає, а фізична особа-підприємець - Матвійчук Віталій Михайлович (орендар) приймає в строкове платне користування нерухоме майно (частина нежитлового приміщення) площею 307,2 м2 за адресою: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 67, а саме: 121,2 м2 для розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи; 93,6 м2 для розміщення крамниці непродовольчих товарів; 64,0 м2 для розміщення складу; 28,4 м2 для розміщення офісу та знаходиться у господарському віддані позивача.

За користування об'єктом оренди орендар згідно п.3.1 Договору-1 сплачує балансоутримувачу - Обласному комунальному підприємству "Фармація" орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством, а саме: орендна плата за перший місяць оренди згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток№1), становить: 121,2 м2 для розміщення кафе, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи - 1770,00 грн. (без урахування ПДВ); 93,6 м2 для розміщення крамниці непродовольчих товарів - 3170,00 грн. (без урахування ПДВ); 64,0 м2 для розміщення складу - 1300,00 грн. (без урахування ПДВ); 28,4 м2 для розміщення офісу - 725,00 грн. (без урахування ПДВ). Всього 6 965,00 грн. за квітень 2013 року (без урахування ПДВ).

Відповідно до п. 3.2 Договору-1 розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції у наступному місяці. Орендна плата в повному обсязі (у тому числі ПДВ) перераховується Відповідачем на рахунок Позивача один раз на місяць не пізніше 01 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 3.7 Договору-1).

Згідно п.3.5 Договору -1 орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендних платежів є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об'єкта орендареві.

Пунктом 3.8 Договору-1 сторони передбачили, що вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг з технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж та ін. не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем балансоутримувачу окремо у порядку, погодженому ними.

За умовами п.4.4 Договору-1 об'єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до п.8.2 Договору-1 за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму прострочки за кожен день порушення виконання зобов'язання.

Отже, право позивача на звернення до суду відповідно до умов Договору-1 є доведеним.

Судом встановлено, що на виконання п.3.8. Договору-1 між сторонами був укладений договір №400-К від 01.05.2013 року (надалі - Договір-2) про відшкодування витрат позивача на утримання нерухомого майна, прибудинкової території, внутрішньо будинкових мереж, компенсації витрат на опалення електроенергії та інших та додаткові угоди до нього №1 від 01.01.2015 року та №2 від 01.04.2015 року (том 1 а.с.42-46).

Відповідно до п.2.2. Договору-2, з урахуванням додаткових угод до нього, відповідач взяв на себе зобов'язання не пізніше першого числа наступного за звітним місяцем вносити позивачу плату за використання приміщень (крім електроенергії), яка з 01.01.2015 року складає 2 460,00 грн. на місяць, а з 01.04.2015 року - 3 000,00 грн.

Сторонами погоджено, що відповідач здійснює компенсацію витрат на електроенергію у вигляді 100% передплати вартості заявленого обсягу електричної енергії до 15 числа поточного місяця. Остаточний перерахунок за фактично використану електричну енергію проводиться на підставі акту виконаних робіт згідно з показниками внутрішніх лічильників обліку за поточний місяць (п. 2.4. Договору-2). Компенсація витрат за водопостачання і водовідведення здійснюється щомісяця на основі показників лічильника та за встановленими тарифами, компенсація витрат за теплоенергію здійснюється щомісяця на основі наданих позивачем рахунків (п. 2.7, 2.8. Договору-2).

Наявними у справі актами приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.05.2013 року підтверджується, що відповідач прийняв у користування нежитлові приміщення за адресою м. Вільногірськ, вул. Леніна,67 площею 121,2 кв.м., 93,6 кв.м., 64,0 кв.м., 28,4 кв.м. (том 1 а.с.23-26). Вказані акти підписані балансоутримувачем ( позивачем по справі) та орендарем.

Матеріалами справи, зокрема актами здачі-приймання наданих послуг за січень 2015 року - березень 2016 року, підтверджується надання позивачем та отримання відповідачем послуг за умовами Договорів-1,2. На оплату комунальних послуг ввідповідачу також були виставлені рахунки. Відповідач отримання послуг не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст.283, ч.3 ст.285 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи наведене, умови Договору-1, відсутність доказів сплати заборгованості за спірний період, враховуючи, що згідно акту від 15.09.2016 року №329 виїзд відповідача зі спірного приміщення відбувся 28.03.2016 року, колегія суддів вважає, що проведений позивачем розрахунок заборгованості та стягнутий судом її розмір є правильним.

Позовні вимоги про стягнення боргу за комунальні послуги за період з січня 2015 року по березень 2016 року в сумі 15 151,28 грн. підтверджені матеріалами справи, з приводу їх стягнення апелянтом жодних доводів не зазначено.

За вказаних обставин, висновок оскаржуваного рішення про стягнення наявної заборгованості зі сплати орендних платежів та боргу за комунальні послуги за період з січня 2015 року по березень 2016 року є правомірним.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.8.2 Договору-1 за несвоєчасну сплату орендних платежів Орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування від розміру несплачених платежів за кожен день прострочення.

Відповідно до п.3.2.5 Договору-2 аналогічний розмір пені погоджено сторонами і за несвоєчасне внесення Орендарем плати за комунальні послуги.

Розмір стягнутих судом пені, трьох відсотків річних за обома договорами перевірено колегією суддів та визнано правильним.

Заперечень щодо розміру зазначених сум апелянт не надав.

Таким чином, в оскаржуваному рішенні судом зазначено докази, відповідно до яких суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог, зазначено правові підстави задоволення позову. Апелянтом висновки суду не спростовано. Натомість, доводи апеляційної скарги спростовуються наданими доказами, про які апеляційним судом зазначено вище.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Витрати за її розгляд слід віднести на скаржника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2017 року у справі № 904/4847/16 залишити без змін.

Витрати за розгляд апеляційної скарги віднести на відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови підписано 16.04.2018 року.