номер провадження справи 9/11/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018 Справа № 908/95/18

м. Запоріжжя

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислове підприємство Універсал (юридична адреса: 31345, Хмельницька область, Хмельницький район, ст.Богданівці; фактична (поштова) адреса: 29000, м. Хмельницький, вул. Правди, 6/1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК (юридична адреса: 69037, м. Запоріжжя, бул. ШевченкаАДРЕСА_1; фактична адреса: 69068, м. Запоріжжя, вул. Фонвізіна, 8)

про стягнення 259 716,33 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

16.01.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислове підприємство Універсал до Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК про стягнення 259 716,33 грн., з яких: сума 234 590,99 грн. основна заборгованість, сума 843,21 грн. 3% річних, сума 823,13 грн. розмір інфляційних втрат, сума 23 459,00 грн. штраф за несвоєчасну оплату товару в розмірі 10% згідно п. 7.3 договору.

Ухвалою суду від 19.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/95/18, присвоєно номер провадження справи 9/11/18, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 14.02.2018.

Ухвалою суду від 14.02.2018 підготовче засідання відкладено на 15.03.2018.

Ухвалою суду від 06.03.2018 клопотання позивача про участь у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Хмельницької області задоволено.

У підготовчому засіданні 15.03.2018 представник позивача зазначив, що повідомив про всі обставини, які йому відомі, та надав докази на які він посилається.

Представник відповідача у підготовче засідання 15.03.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою суду від 15.03.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 10.04.2018.

Ухвалою суду від 03.04.2018 клопотання позивача про участь у судовому засіданні 10.04.2018 у режимі відеоконференції відмовлено, з підстав викладених в ухвалі.

Представник позивача в судове засідання 10.04.2018 з розгляду справи не зявився.

Від позивача на електронну адресу суду 05.04.2018 (поштою 10.04.2018) надійшла заява вих. № 70 від 04.04.2018, в якій останній просить суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд, розглянувши вказане клопотання, вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача.

Представник відповідача у судові засідання не зявлявся. Про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 10.04.2018 справу розглянуто, прийнято рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовано наступним. Відповідно до умов договору поставки № 87 від 19.07.2016 позивачем за період жовтень 2017 листопад 2017 було здійснено поставку товару на загальну суму 234590,99грн., що підтверджується видатковими накладними, проте відповідач зобовязання щодо здійснення оплати за товар у встановлений договором термін не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 234590,99 грн. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань позивачем на вказану суму заборгованості нараховано 843,21 грн. 3% річних, 823,13 грн. інфляційних втрат, 23 459,00 грн. штрафу за несвоєчасну оплату товару в розмірі 10% згідно п. 7.3 договору. Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 552, 624, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відповідач у судові засідання не зявлявся, позовні вимоги не спростував, письмового відзиву та доказів суду не надав, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Ухвали суду, які направлялися на адресу відповідача, вказану у позовній заяві, яка також співпадає з адресою зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 69037, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 6, кв. 6, та за адресою вказаною позивачем у позові як фактична: 69068, м. Запоріжжя, вул. Фонвізіна, 8, повернуто відділенням поштового звязку за закінченням терміну зберігання.

Вказане свідчить, що судом належним чином виконано обовязок та вжиті заходи щодо повідомлення відповідача про порушення провадження у справі, призначення судового засідання, місце та час розгляду справи. Оскільки всі учасники судового процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду спору, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 10.04.2018 року за відсутності представників сторін за наявними матеріалами.

Враховуючи зазначене, суд розглядає справу по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

19.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-промислове підприємство Універсал (постачальник, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю 21 ВІК (покупець, відповідач у справі) укладено договір № 87, відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити покупцеві за його заявками (замовленнями) товари (надалі - товар), назва, асортимент, інші необхідні характеристики, кількість тощо визначається у видаткових накладних, що будуть оформлюватись при відвантаженні товарів та вважатимуться невідємною частиною цього договору (п.1.1).

Ціни на товари вказуються постачальником у видаткових накладних, за якими товари поставляються покупцеві (п. 2.1).

Загальна сума договору становить суму всіх здійснених поставок товару згідно замовлень по даному договору (п. 2.2).

Відповідно до п. 4.1 договору, поставка товарів здійснюється постачальником на умовах DDP (Україна, м. Запоріжжя) (згідно Інкотермс 2010 з особливостями вказаними в договорі). Вказані умови поставки можуть бути змінені за домовленістю сторін.

Асортимент та кількість товарів узгоджуються з постачальником шляхом розміщення замовлення через торгового представника постачальника, особистого замовлення товарів представником покупця на склад постачальника або передачі замовлення за допомогою засобів телефонного (факсимільного) звязку або електронного звязку (п. 4.2).

У відповідності до п. 4.4 договору, остаточний асортимент і кількість товарів вказується у видатковій накладній.

Згідно п. 5.1 договору, розрахунок за товар здійснюється на наступних умовах: перша поставка 100% передоплата після узгодження замовлення постачальником, друга поставка оплата в день поставки товару постачальником, третя та наступні поставки на умовах відтермінування платежу протягом 30 календарних днів з дня поставки. Покупець має право здійснювати передоплату за товар. Днем поставки товарів вважається день зазначений в накладній, за якою товари відвантажено покупцеві.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що покупець сплачує вартість товарів у безготівковій формі.

Зобовязання по оплаті товарів вважаються виконаними з моменту надходження коштів на рахунок постачальника (п. 5.3).

Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2017, але у будь-якому разі до остаточного виконання сторонами зобовязань за цим договором. Якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна із сторін не надішле іншій стороні письмових заперечень щодо продовження договору, договір вважається продовженим ще на один рік.

Матеріали справи свідчать, що постачальник - ТОВ Торгово-промислове підприємство Універсал, поставив, а ТОВ 21 ВІК прийняв товар за видатковими накладними № UN-01849 від 10.10.2017, № UN-01850 від 10.10.2017, № UN-01870 від 18.10.2017, № UN-01871 від 18.10.2017, № UN-02004 від 30.10.2017, № UN-02005 від 30.10.2017, № UN-02087 від 13.11.2017, загалом на суму 234591 грн.

Відповідачем грошові кошти в розмірі 234590,99 грн. за отриманий товар позивачу не сплачено.

Позивач направив на адресу відповідача 05.12.2017 акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2017 по 29.11.2017, проте акт звірки на адресу позивача не повернувся, заборгованість відповідачем не сплачено.

У звязку з тим, що відповідач не виконав зобовязання щодо оплати, позивач у січні 2018 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі. Просить стягнути з відповідача суму 259 716,33 грн., з яких: сума 234 590,99 грн. основна заборгованість, сума 843,21 грн. 3% річних, сума 823,13 грн. розмір інфляційних втрат, сума 23 459,00 грн. штраф за несвоєчасну оплату товару в розмірі 10% згідно п. 7.3 договору.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню на наступних підставах.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662, ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що факт виконання позивачем зобовязань за договором щодо поставки товару підтверджується видатковими накладними в кількості 7 штук за період з 10 жовтня 2017 по 13 листопада 2017 року включно (арк. справи 17, 18, 20, 21, 23, 24, 26), відповідно до яких постачальник - Товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-промислове підприємство Універсал, поставив товар Товариству з обмеженою відповідальністю 21 ВІК на підставі договору № 87 від 19.07.2016. Видаткові накладні оформлені належним чином, підписані та скріплені печаткою підприємств з обох сторін.

Зазначені вище накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому в даному випадку є всі підстави для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте, відповідач не виконав свої зобовязання щодо оплати отриманого товару згідно умов договору.

Відповідач позовні вимоги не спростував, матеріали справи не містять доказів оплати отриманого товару.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 234590,99 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми 3% річних за загальний період з 11.11.2017 по 04.01.2018 у розмірі 843,21 грн., інфляційних втрат за загальний період з листопада 2017 по грудень 2017 в розмірі 823,13 грн. та штраф за несвоєчасну оплату товару у розмірі 10% згідно п. 7.3 договору у розмірі 23459 грн.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд враховує, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобовязання.

Враховуючи встановлений факт невиконання грошових зобовязань, позовні вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3% річних є обґрунтованими.

Проте, враховуючи вищенаведене, позивачем невірно здійснено встановлення періодів нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідно до п. 5.1 договору, відтермінування платежу здійснюється протягом 30 календарних днів з дня поставки, а прийняття товару відповідачем відбулось відповідно до позначень в видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, не датою виписування накладних, тому обґрунтованим періодом нарахування в частині 3% річних є:

- за видатковими накладними № UN-01849 та № UN-01850 від 10.10.2017 (12.11.2017 18.11.2017);

- за видатковими накладними № UN-01870 та № UN-01871 від 18.10.2017 (20.11.2017 01.12.2017);

- за видатковими накладними № UN-02004 та № UN-02005 від 30.10.2017 (03.12.2017 15.12.2017);

- за видатковою накладною № UN-02087 від 13.11.2017 період позивачем визначений вірно (16.12.2017 04.01.2018).

В частині втрат від інфляції суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене, нарахуванню підлягають втрати від інфляції за грудень 2017 року на суму 169 723,39 грн., та за січень 2018 року на суму 234 590,99 грн., однак індекс інфляції на час подання позову за січень був не встановлений та позивачем до періоду нарахування інфляційних не включався, тому нарахування здійснюється тільки за грудень 2017 року.

Господарський суд, здійснивши з урахуванням вказаних обставин, перевірку розрахунку відсотків річних та інфляційних втрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство, визначив, що в даному випадку до стягнення підлягає сума 774,01 грн. 3 % річних за вищевказані періоди. Інфляційні втрати становлять 1697,23 грн., однак суд не виходить за межі позовних вимог, та задовольняє вимоги у заявленому позивачем розмірі, а саме в сумі 823,13 грн.

В іншій частині цих вимог відмовляється із наведених вище підстав.

Вирішую спір в частині стягнення штрафу, суд враховує наступне.

Із змісту ч.1 ст. 546, ч.1 ст. 547 ЦК України слідує, що неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобовязання, щодо якого правочин вчиняється у письмовій формі.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Із наведеного вбачається, що законодавець поділяє неустойку на договірну і законодавчо встановлену. Тобто, необхідною умовою виникнення права на неустойку є визначення у законі чи у договорі управненої та зобовязаної сторони, вид правопорушення за який вона стягується і конкретний її розмір.

Відповідальність сторін передбачена розділом 7 договору поставки. Згідно з п. 7.3 договору, в разі відтермінування оплати поставленого товару, за порушення термінів оплати покупець сплачує постачальнику (на його вимогу) пеню за весь час порушення, що обраховується від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за яких нараховується пеня. В разі прострочення покупцем оплати товару понад 7 календарних днів відповідно до умов договору, покупець на вимогу постачальника сплачує штраф у розмірі 10% від суми неоплаченого в строк товару за кожні сім днів прострочення. Сплата пені або штрафу виключно на розсуд постачальника.

Враховуючи умови п. 7.3 договору, та рахуючи від останньої поставки товару, (видаткова накладна № UN-02087 від 13.11.2017 та як зазначив у позові позивач фактично поставка за нею відбулась 16.11.2017), у відповідача виникла прострочка з 16.12.2017, що становить більше ніж 7 днів.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми штрафу в розмірі 23459 грн. (234590,99 грн. * 10%), суд визнав дану вимогу обґрунтованою.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Згідно зі ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму 3894,96 грн. витрат зі сплати судового збору - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК (юридична адреса: 69037, м. Запоріжжя, бул. ШевченкаАДРЕСА_1; фактична адреса: 69068, м. Запоріжжя, вул. Фонвізіна, 8; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-промислове підприємство Універсал (юридична адреса: 31345, Хмельницька область, Хмельницький район, станція Богданівці; фактична (поштова) адреса: 29000, м. Хмельницький, вул. Правди, 6/1; ) суму 234590 (двісті тридцять чотири тисячі пятсот девяносто) грн. 99 коп. основного боргу, суму 774 (сімсот сімдесят чотири) грн. 01 коп. -3 % річних, суму 823 (вісімсот двадцять три) грн. 13 коп. втрат від інфляції, суму 23459 (двадцять три тисячі чотириста пятдесят девять) грн. 00 коп. штрафу та суму 3894 (три тисячі вісімсот девяносто чотири) грн. 96 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Суддя О.С. Боєва

Повне рішення складено та підписано 17.04.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ Перехідні положення ГПК України.