ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2529/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №б/н від 04.11.2017р.;

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №9 від 10.07.2017р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів до товариства з обмеженою відповідальністю „Будконтакт МВС про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів (далі по тексту ДП „Одеський завод будівельних матеріалів) звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Будконтакт МВС (далі по тексту ТОВ „Будконтакт МВС) про визнання договору №21/10/14 від 21.10.2014р., укладеного між сторонами по справі, недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані фактом невідповідності оспорюваного правочину вимогам чинного законодавства, у звязку з переданням у користування відповідачеві майна державної власності із порушенням вимог чинного законодавства.

ТОВ „Будконтакт МВС у відзиві на позовну заяву повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідачем було наголошено про передання ДП „Одеський завод будівельних матеріалів у користування за договором оренди індивідуально визначеного майна, передання в оренду якого, в силу приписів п. 4 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, не потребує отримання згоди органу, повноваженого управляти державним майном.

14.12.2017р. ДП „Одеський завод будівельних матеріалів звернулось до господарського суду із заявою про зміну предмета позову. З поданої позивачем заяви вбачається, що останній в обґрунтування заявленої позовної вимоги посилається на факт передання відповідачеві у користування державного майна без проведення оцінки та з порушенням пропорцій розподілу орендної плати. Окрім того, ДП „Одеський завод будівельних матеріалів стверджує, що один із переданих у користування обєктів міг бути наданий у користування лише після отримання згоди органу, уповноваженого здійснювати управління державним майном, чого зроблено не було.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 22 ГПК України (в редакції чинній на дату подання зави про зміну підстав позову), якими встановлено право позивача до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, судом було прийнято заяву позивача про зміну підстав позову до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до п. п. 4.2, 4.5 Статуту ДП „Одеський завод будівельних матеріалів майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві повного господарського відання, відповідно до якого підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи дії, які не суперечать чинному законодавству. Підприємство має право задавати майно в оренду відповідно до чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Будконтакт МВС листом №16/5/22 від 16.05.2014р. звернулось до концерну „Воєнремсервіс із проханням надати згоду на укладання договору оренди обладнання трансформаторної підстанції, яке забезпечує постачання електроенергії на обєкти, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 34.

Окрім того, листами від 22.05.2014р. за №321 та 26.05.2014р. за №330 ДП „Одеський завод будівельних матеріалів зверталося до концерну „Воєнремсервіс з проханням про надання згоди на укладання із субєктом господарювання - ТОВ „Будконтакт МВС договору оренди державного майна - трансформаторної підстанції, яка знаходиться на балансі державного підприємства, з огляду на існування заборгованості ДП „Одеський завод будівельних матеріалів за спожиту електричну енергію перед ПАТ «Одесаобленерго». Листом №663 від 30.05.2014р. концерном „Воєнремсервіс у відповідь на звернення ДП „Одеський завод будівельних матеріалів №321 від 22.05.2014р. та №330 від 26.05.2014р. було надано згоду на передачу в оренду державного майна обладнання трансформаторної підстанції іншому субєкту господарювання відповідно до вимог Закону України „Про оренду державного та комунального майна.

21.10.2014р. між ДП „Одеський завод будівельних матеріалів (Орендодавець) та ТОВ „Будконтакт МВС (Орендар) було укладено договір оренди іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до державної власності №21/10/14 (далі договір №21/10/14 від 21.10.2014р.), відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування інше, крім нерухомого, державне окреме індивідуально визначене майно - обладнання розподільчого пункту «Пестеля», а саме: РП «Пестеля» з мережною частиною на 14 комірок; КЛ 6кВ від комірки № 49 ПС «Київська» до РП «Пестеля» (АСБ 63 х 240. довжиною 2140м. траса № 2629); КЛ 6 кВ від комірки № 43 ПС «Київська» до РП «Пестеля» (АСБ 63 х 185, довжиною 1938 м. + 63 х 240, довжиною 202м, траса № 2405), розміщене за адресою: місто Одеса, вулиця Хімічна, 35. що перебуває на балансі Орендодавця, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість обєкта оренди станом на "23" вересня 2014 р. і становить за незалежною оцінкою 17 700 грн. ( без ПДВ).

Варто зауважити, що вартість переданого в оренду державного майна була визначена на підставі звіту про оцінку ринкової вартості інвентарного об'єкта №5818 «масляний вимикач 2 шт.», що знаходиться на балансі ДП „Одеський завод будівельних матеріалів, за результатами проведення якого субєкт оціночної діяльності дійшов висновку, що ринкова вартість інвентарного об'єкта №5818 складає 17 700 грн. Поряд з цим, суд звертає увагу, що предметом договору оренди виступає обладнання розподільчого пункту «Пестеля», яке не було визначено сторонами як масляний вимикач, що, в свою чергу, дозволяє зробити висновок про невідповідність обєкта оцінки з обєктом договору оренди.

Згідно з п. 2.1 договору №21/10/14 від 21.10.2014р. Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.6 договору №21/10/14 від 21.10.2014р. орендна плата визначена на підставі п. 7 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року N 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку жовтень 2014 р. - 177.00 (сто сімдесят сім) гривень. Орендна плата перераховується Орендодавцю в повному обсязі щомісяця не пізніше 15 числа поточного місяця.

Умовами п. п. 5.1, 6.1 - 6.3 договору №21/10/14 від 21.10.2014р. Орендар зобов'язується використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору. Орендар має право використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору; за згодою Орендодавця здавати майно в суборенду; за згодою Орендодавця проводити заміну, реконструкцію, розширення, технічне переозброєння орендованого Майна, що зумовлює підвищення його вартості.

Згідно з п. 7.1 договору №21/10/14 від 21.10.2014р. Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим договором.

Положеннями п. п. 10.1, 10.4 договору №21/10/14 від 21.10.2014р. цей договір укладено строком на вісім років, який діє з 21.10.2014р. до 21.10.2022р. включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

21.10.2014р. між сторонами по справі на виконання умов договору №21/10/14 від 21.10.2014р. було складено акт приймання-передачі майна, відповідно до якого Орендодавцем було передано, а Орендарем прийнято окреме індивідуально визначене майно у вигляді РП «Пестеля» з мережною частиною на 14 комірок; КЛ 6кВ від комірки № 49 ПС «Київська» до РП «Пестеля» (АСБ 63 х 240, довжиною 2140м, траса № 2629); КЛ 6 кВ від комірки № 43 ПС «.Київська» до РП «Пестеля» (АСБ 63 х 185, довжиною - 1938 м, + 63 х 240, довжиною - 202м, траса № 2405). що знаходиться на території заводу, за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 35.

З матеріалів справи вбачається, що ДП „Одеський завод будівельних матеріалів листами №67 від 13.07.2016р., №289 від 25.11.2016р., №333 від 20.12.2016р. зверталось до ТОВ „Будконтакт МВС із проханням надати примірники договорів оренди, на підстав яких відповідачем здійснюється сплата орендних платежів, у звязку з відсутністю таких договорів у позивача. Названі листи були залишені відповідачем без задоволення.

Листом №11-05-03993 від 02.08.2016р. Регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області у відповідь на звернення позивача було повідомлено, що на обліку у регіонального відділення відсутні чинні договори оренди державного майна, яке перебуває на балансі ДП „Одеський завод будівельних матеріалів.

Своїм листом №503/4/5199 від 14.07.2017р. Головним управління майна та ресурсів Міністерства оборони України було повідомлено позивача про відсутність інформації про надання згоди на укладання договору №21/10/14 від 21.10.2014р., укладеного з ТОВ „Будконтакт МВС.

Варто зауважити, що за клопотанням ДП „Одеський завод будівельних матеріалів до матеріалів справи було долучено висновок судової будівельно-технічної експертизи № ЕС-2502-1-957.18 від 28.02.2018р., проведеної на замовлення позивача. На вирішення експертизи були поставлені наступні питання:

1. Чи є будівля розподільчого пункту (РП) Пестеля (МРП, ін.№1188 за інвентарною карткою), яка розташована на території Одеського заводу будівельних матеріалів за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 35, обєктом нерухомості?

2. Яке цільове призначення вказаної будівлі РП Пестеля?

3. Чи можливо використання будівлі РП Пестеля за цільовим призначенням у разі вилучення розподільчого устаткування, його частини?

4. Чи є розподільчі установки відповідно до Правил улаштування електрообладнання складовими частинами РП Пестеля?

За результатами проведеного дослідження судовий експерт дійшов наступних висновків:

1. Будівля розподільчого пункту (РП) Пестеля (МРП, ін. №1188 за інвентарною карткою), яка розташована на території Одеського заводу будівельних матеріалів за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 35, є обєктом нерухомості.

2. Цільове призначення РП Пестеля є приймання і розподіл електроенергії для подальшої її передачі, а також для живлення устаткування в межах електроустановки.

3. У разі вилучення розподільчого устаткування з будівлі РП Пестеля його використання за цільовим призначенням буде неможливим або функціонувати буде не в повній мірі (у разі часткового вилучення устаткування), оскільки вилучення одного з елементів або усіх разом призведе до порушення роботи електромережі в цілому.

4. Розподільчі установки відповідно до Правил влаштування електроустановок не є складовими частинами РП Пестеля. Відповідно до визначення розподільний пункт (РП), наведеного у Правилах улаштування електроустановок, де вказано, що РП с відокремленою розподільчою установкою (РУ) в електричній мережі з допоміжними спорудами - РП в цілому і є розподільчою установкою, а не її складовою частиною.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ТОВ „Будконтакт МВС позивачем було наголошено про наявність правових підстав для визнання договору №21/10/14 від 21.10.2014р. недійсним, оскільки в момент його укладання сторонами було порушено вимоги чинного законодавства.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, господарський суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. ст. 202, 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приписами ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними господарський суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями; далі по тексту Закон України „Про оренду державного та комунального майна) цим Законом врегульовано: організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності. Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна обєктами оренди за цим Законом є зокрема нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

У відповідності п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про оренду державного та комунального майна орендодавцями, зокрема, є підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна (в редакції чинній на дату укладання договору оренди) фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону.

Згідно з п. 3 Переліку документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2013 №201(в редакції чинній на дату укладання договору оренди), разом із заявою про оренду іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває на балансі підприємства (заява подається в довільній формі, при цьому резидентами в ній зазначаються ідентифікаційний код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України для юридичних осіб/реєстраційний номер облікової картки платника податків для фізичних осіб (крім тих, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті)) подаються такі документи: проект договору оренди об'єкта; звіт про незалежну оцінку іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально визначеного майна з висновком про вартість об'єкта оренди (у разі якщо майно знаходиться на балансі господарського товариства, створеного в процесі приватизації (корпоратизації), але не увійшло до його статутного (складеного) капіталу, звіт про незалежну оцінку не подається); копії установчих документів орендаря / копії сторінок паспорта для фізичної особи (сторінки 1, 2 та сторінка із зазначенням останнього місця проживання); копія ліцензії орендаря на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню (у разі якщо на об'єкті оренди передбачається здійснення діяльності, що підлягає ліцензуванню).

Господарський суд зауважує, що у порушення вищенаведених вимог чинного законодавства ТОВ „Будконтакт МВС не зверталось до ДП „Одеський завод будівельних матеріалів із заявою про намір укласти договір індивідуально визначеного майна, документи, передбачені ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна та наказом Фонду державного майна України від 15.05.2013 №201, також на адресу позивача не надходили.

У відповідності до ч. 4, 6 ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна (в редакції чинній на дату укладання договору оренди) орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об'єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди. Порядок проведення конкурсу визначається: Кабінетом Міністрів України - для об'єктів, що перебувають у державній власності; органами, визначеними Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим; органами місцевого самоврядування - для об'єктів, що перебувають у комунальній власності. У разі визначення орендаря на конкурсних засадах орендодавець надсилає копії проекту договору та інших матеріалів відповідним органам, зазначеним у частині другій цієї статті, у п'ятиденний термін після дати затвердження результатів конкурсу.

Положеннями п. 4 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 №906 (в редакції чинній на дату укладання договору оренди), оголошення про конкурс щодо цілісних майнових комплексів підприємств, організацій, їх структурних підрозділів та нерухомого майна площею 100 кв. метрів і більше або такого, що перебуває на балансі морського, річкового порту, аеропорту, публікується в газеті "Відомості приватизації" та за рішенням орендодавця в інших виданнях. Оголошення щодо інших об'єктів розміщуються в газеті "Відомості приватизації" та/або в республіканських Автономної Республіки Крим, обласних, міських у мм. Києві і Севастополі виданнях за місцем розташування об'єктів оренди. Оголошення про конкурс також оприлюднюється на веб-сайтах орендодавців. Оголошення публікується не пізніше ніж за 20 календарних днів до дати проведення конкурсу і повинно містити такі відомості: інформація про об'єкт (назва, місцезнаходження, у разі оренди цілісного майнового комплексу - також обсяг і основна номенклатура продукції, у тому числі тієї, що експортується, кількість і склад робочих місць, рівень прибутковості об'єкта за останні три роки, розмір дебіторської та кредиторської заборгованості, наявність майна в заставі, податковій заставі, в оренді); умови конкурсу; дата, час і місце проведення конкурсу; кінцевий строк прийняття пропозицій від претендентів (не більш як три робочих дні до дати проведення конкурсу); перелік документів, які подаються претендентами для участі в конкурсі. Особи, які під час вивчення попиту виявили заінтересованість в оренді об'єкта, письмово повідомляються орендодавцем про проведення конкурсу і необхідність подання письмових пропозицій відповідно до оголошення про конкурс.

Наведеним приписами чинного законодавства встановлено обовязок орендаря після надходження пропозиції про укладання договору оренди розмістити оголошення про намір передання майна в оренду, а у разі надходження двох і більше заяв оголосити конкурс на право оренди. Проте, в порушенням названих вимог чинного законодавства ДП „Одеський завод будівельних матеріалів взагалі не було опубліковано оголошення про намір укласти договір оренди обладнання розподільчого - пункту „Пестеля.

Згідно з вимогами ст. 11, ч. 2 ст. 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Відповідно до абзацу 1, 2, 4 п. 19 Методики оцінки обєктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1995 р. N 629 (в редакції чинній на дату укладання договору оренди), у разі оренди нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна здійснюється його незалежна оцінка. Оцінка зазначеного майна проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій або спеціальній вартості. При цьому ринкова і спеціальна вартість визначаються відповідно до вимог Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440 (Офіційний вісник України, 2003 р., N 37, ст. 1995). У разі передачі в оренду нерухомого майна, орендодавцем якого є підприємство, висновок про вартість майна затверджується органом, що уповноважений управляти майном такого підприємства, за наявності позитивного загального висновку рецензента про відповідність звіту про оцінку вимогам нормативно-правових актів з питань проведення оцінки.

Проте, в порушення вище наведених приписів результати оцінки інвентарного об'єкта №5818 „масляний вимикач 2 шт. не були затверджені органом, уповноваженим управляти майном ДП „Одеський завод будівельних матеріалів, при цьому, були використанні для розрахунку орендної плати за договором №21/10/14 від 21.10.2014р., предметом якого визначено інше майно - обладнання розподільчого пункту «Пестеля», перераховане у п. 1.1 договору.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку, що договір №21/10/14 від 21.10.2014р. був укладений між сторонами по справі з порушенням вимог ст. ст. 9, 11, 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, п. 4 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011р. №906, та п. 3 Переліку документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2013р. №201, п. 19 Методики оцінки обєктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1995 р. N 629, що має наслідком необхідність визнання судом такого договору недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Положеннями п. 2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними встановлено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Із правової природи орендних правовідносин вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК, у звязку з чим, зобовязання за договором №21/10/14 від 21.10.2014р., укладеним між сторонами, припиняються на майбутнє.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, позовом державного підприємства Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів до товариства з обмеженою відповідальністю „Будконтакт МВС підлягає задоволенню судом шляхом визнання договору №21/10/14 від 21.10.2014р. недійсним відповідно до ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 215, 216, 759, 761 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 207 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 4, 9, 11, 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна, п. 4 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 №906, та п. 3 Переліку документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2013 №201, п. 19 Методики оцінки обєктів оренди, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1995 р. N 629.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди іншого, крім нерухомого, окремого індивідуально-визначеного майна, що належить до державної власності №21/10/14 від 21.10.2014р., укладений між державним підприємством Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів /65039, м. Одеса, 4-й Басейний провулок, 7, / та товариством з обмеженою відповідальністю „Будконтакт МВС /65059, м. Одеса, проспект Адміральський, буд. 33А, офіс 316, /.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Будконтакт МВС /65059, м. Одеса, проспект Адміральський, буд. 33А, офіс 316, / на користь державного підприємства Міністерства оборони України „Одеський завод будівельних матеріалів /65039, м. Одеса, 4-й Басейний провулок, 7, / судовий збір у розмірі 1600,00 грн. /одна тисяча шістсот грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 квітня 2018 р.

Суддя С.П. Желєзна