КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. Справа№ 910/15786/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Мартюк А.І.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Величко К.Г. адвокат за договором від 03.01.2018;

від відповідача: Голосій Т.А. за довіреністю від 10.01.2018; Рибак А.В. адвокат за ордером від 26.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 (повне рішення складено 11.12.2017)

у справі №910/15786/17 (головуючий суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний регіон"

до Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний"

про стягнення 5 663 964,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Південний регіон" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки № 32 від 12.10.2016 року, у тому числі: 3 856 308,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 742 420,02 грн. інфляційних втрат, 133 408,52 грн. 3% річних та 931 828,12 грн. договірної пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі №910/15786/17 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" (04073, м. Київ, вул. Сирецька 27; код 30373419) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний регіон" (68251, Одеська область, Саратський район, с. Зоря, вул. Першотравнева, 229-А; код 31510479) суму основного боргу у розмірі 3 856 308 (три мільйони вісімсот п'ятдесят шість тисяч триста вісім) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 742 420 (сімсот сорок дві тисячі чотириста двадцять) грн.02 коп., три відсотки річних у розмірі 133 408 (сто тридцять три тисячі чотириста вісім) грн. 52 коп., пеню у розмірі 931 828 (дев'ятсот тридцять одна тисяча вісімсот двадцять вісім) грн. 12 коп. та 84 959 (вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 47 коп. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Київський завод шампанських вин "Столичний" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за умовами п.2.1 договору поставки оплата повинна здійснюватись згідно затвердженого сторонами графіку, який сторонами не було затверджено, отже строк оплати не настав, а тому позовні вимоги про стягнення основного боргу, інфляційних, 3% річних і пені є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Пономаренка Є.Ю.) відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 розгляд справи призначено на 26.02.2018.

23.02.2018 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №916/330/18, що розглядається Господарським судом Одеської області, за позовом ПАТ "Київський завод шампанських вин "Столичний" до ТОВ "Південний регіон" про тлумачення умов договору.

23.02.2018 відповідачем подано клопотання про оголошення перерви у зв'язку із поданням позову про визнання договору поставки недійсним.

23.02.2018 позивачем подано заяву, у якій він вказує, що відповідач планує здійснити комплекс процесуальних дій, спрямованих на зрив розгляду справи по суті, тому просить здійснювати розгляд справи.

26.02.2018 позивачем подано заяву, у якій вказує, що відносно відповідача розглядається ряд судових спорів щодо стягнення заборгованості за поставлений товар, відповідачем вчиняються дії щодо затягування розгляду справи, тому просить розглянути апеляційну скаргу по суті.

26.02.2018 позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що графік оплат сторонами не був складений, тому за умовами договору відповідач повинен був оплатити товар у 30-денний термін від дати поставки відповідної партії товару.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 26.02.2018 по 15.03.2018.

14.03.2018 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №916/331/18, що розглядається Господарським судом Одеської області, за позовом ПАТ "Київський завод шампанських вин "Столичний" до ТОВ "Південний регіон" про визнання недійсним договору поставки №32 від 12.10.2016.

14.03.2018 від позивача надійшов лист, у якому він вказує, що внаслідок затягування судових процесів з боку відповідача, несплати ним більше 10 мільйонів гривень за декількома договорами, працівникам позивача не виплачується заробітна плата, також існує заборгованість перед контрагентами, тому просить прискорити вирішення спору.

15.03.2018 від відповідача надійшла заява про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Пономаренка Є.Ю.

15.03.2018 від відповідача надійшов лист про прискорення вирішення спору.

15.03.2018 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі та направлення матеріалів справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв'язку із поданням касаційної скарги на ухвалу суду від 26.06.2018 у даній справі (щодо повернення апеляційної скарги, поданої від імені компанії Hemkell & Co. Sektkellerei GmbH).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 визнано відвід необґрунтованим, матеріали справи №910/15786/17 передані для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою для вирішення питання про відвід. Також представників сторін повідомлено під розписку, що наступне судове засідання відбудеться 30.03.2018 о 10 год. 00 хв.

16.03.2018 відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №916/331/18.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2018 заяву Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Пономаренко Є.Ю. та Мартюк А.І передано на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 (колегія суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Пономаренко Є.Ю. та Мартюк А.І. від розгляду справи № 910/15786/17.

26.03.2018 відповідачем подана вимога про термінове зупинення апеляційного провадження та направлення матеріалів справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

30.03.2018 відповідачем подане клопотання про зупинення провадження у справі та направлення матеріалів справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

30.03.2018 відповідачем подано заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді Мартюк А.І., Пономаренко Є.Ю.

30.03.2018 позивачем подано заяву, у якій він просить винести ухвали про стягнення з відповідача штрафу за зловживання процесуальними правами.

У зв'язку із перебуванням судді Пономаренка Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15786/17.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2018 р., у зв'язку із перебуванням судді Пономаренка Є.Ю. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/15786/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.

Однак, у зв'язку із отриманням повідомлення про замінування будівлі Київського апеляційного господарського суду та евакуацією працівників суду і представників сторін з приміщень, судове засідання у призначений час не відбулось.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.03.2018 колегією суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О. прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 10.04.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 колегія суддів у складі: головуючого судді Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О. дійшла висновку про необґрунтованість заявленого складу суду відводу, у зв'язку з чим справу № 910/15786/17 передано для визначення автоматизованою системою відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України складу суду, який має вирішити питання про відвід, заявлений Публічним акціонерним товариством "Київський завод шампанських вин "Столичний". Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2018, заяву Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді Мартюк А.І., Пономаренко Є.Ю. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Чорна Л.В, Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 вирішено здійснити розгляд заяви Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді Мартюк А.І., Пономаренко Є.Ю. 04.04.2018. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Чорна Л.В, Гончаров С.А.) відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Зеленіна Вячеслава Олексійовича, суддів: Мартюк Антоніни Іванівни, Пономаренка Євгенія Юрійовича. 06.04.2018 від позивача надійшли заперечення проти відводу, у якому він вказує, що відповідач систематично зловживає процесуальними правами, перешкоджає розгляду справи шляхом подачі клопотань про зупинення провадження у справі та заяв про відвід суддям. При цьому, факт зловживання відповідачем процесуальними правами встановлений ухвалою Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 26.03.2018, якою залишено без розгляду касаційну скаргу відповідача на ухвалу суду від 26.06.2018 у даній справі (щодо повернення апеляційної скарги, поданої від імені компанії Hemkell & Co. Sektkellerei GmbH).

06.04.2018 відповідачем подані додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких він вказує, що розрахунок інфляційних втрат, які задоволені судом в повному обсязі, зроблений невірно, оскільки позивачем товар поставлено на загальну суму 8 935 308,00 грн., а у розрахунку нарахування інфляційних здійснено на заборгованість в сумі 11 717 823,03 грн., також невірно зазначені дати часткових оплат та безпідставно виключений з розрахунку серпень 2017 року, коли мале місце дефляція.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та додаткові пояснення до неї, просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у позові в повному обсязі. Також підтримали клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, просив відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін, однак на запитання суду не зміг пояснити розмір суми заборгованості, на яку здійснювалось нарахування інфляційних втрат. Також заперечив проти задоволення клопотань відповідача про зупинення провадження у справі.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

12.10.2016 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Південний регіон", як постачальником, та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Київський завод шампанських вин "Столичний", як покупцем, був укладений договір поставки № 32 (далі - договір) (том 1 а.с.22-24), за умовами якого (п. 1.1 договору) постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти і оплатити виноматеріал шампанський необроблений, далі за текстом - товар, для виробництва ігристих вин (шампанського) в наступному асортименті, орієнтовній кількості і за вказаними нижче цінами:

- Рислінг, врожаю 2016 р. в кількості 25 000 Дал за ціною з ПДВ 20% 180,00 гривень на загальну суму з ПДВ 20% 4 500 000,00 гривень;

- Шардоне, врожаю 2016 р. в кількості 20 000 Дал за ціною з ПДВ 20% 180,00 гривень на загальну суму з ПДВ 20% 4 500 000,00 гривень;

всього - 50 000 Дал на загальну суму 9 000 000,00 гривень.

Згідно 1.2. договору товар (виноматеріал) поставляється партіями автомобільним транспортом. Партією поставки є один автомобіль.

Пунктом 2.1. договору обумовлено, що покупець проводить оплату кожної отриманої партії виноматеріалу шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару, згідно затвердженого сторонами графіку.

Згідно з п.4.1 договору, виноматеріал поставляється партіями, відповідно до заявок на постачання товару оформлених покупцем, з пункту відвантаження виноматеріалу в пункт призначення на умовах FCA - склад постачальника (Інкотермс у редакції 2010 року). Склад постачальника розташований за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Заря, вул. Першотравнева, 229-А. транспортні витрати оплачуються покупцем.

Пунктами 4.3 та п. 4.4 договору передбачено, що заявка на поставку певної партії товару подається покупцем у письмові формі власноручно або передається електронною поштою, факсом, поштовим зв'язком (рекомендованим листом). Якщо інше не було додатково визначено сторонами в додатках, постачання товару повинно бути здійснено в строк, що не перевищує 2-х (двох) календарних днів від дати отримання постачальником заявки покупця.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.08.2017 (п. 8.1 договору).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивач у листопаді 2016 року поставив, а відповідач прийняв товар (виноматеріал) на загальну суму 8 935 308,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: від 07.11.2016 на суму 398880 грн., від 07.11.2016 на суму 411138 грн., від 09.11.2016 на суму 398880 грн., від 09.11.2016 на суму 411138 грн., від 12.11.2016 на суму 398880 грн., від 12.11.2016 на суму 468846 грн., від 12.11.2016 на суму 411138 грн., від 14.11.2016 на суму 415458 грн., від 14.11.2016 на суму 454410 грн., від 15.11.2016 на суму 469026 грн., від 15.11.2016 на суму 399042 грн., від 15.11.2016 на суму 411300 грн., від 16.11.2016 на суму 415458 грн., від 16.11.2016 на суму 454410 грн., від 17.11.2016 на суму 411300 грн., від 17.11.2016 на суму 399042 грн., від 17.11.2016 на суму 469026 грн., від 19.11.2016 на суму 415458 грн., від 19.11.2016 на суму 454410 грн., від 21.11.2016 на суму 469026 грн., від 21.11.2016 на суму 399042 грн. Також поставка вказаних партій товару підтверджується товарно-транспортними накладними на переміщення алкогольних напоїв та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей, копії яких містяться в матеріалах справи (том 1 а.с.25-67).

Колегією суддів встановлено, що зазначені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні підписані без зауважень та заперечень уповноваженими особами обох сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 року №88, Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту поставки позивачем товару відповідачеві на виконання умов договору.

Відповідно до п.4.5 договору, право власності на виноматеріал переходить в момент отримання виноматеріалу покупцем на складі, місце якого вказано в п.4.1 цього договору. Усі ризики на товар, в тому числі пошкодження, втрата та інше переходить в момент переходу права власності.

Відповідач отриманий від позивача товар оплатив частково, в загальній сумі 5 079 000 грн., здійснивши платежі у наступних розмірах: 26.01.2017 - 10000 грн., 30.01.2017 - 130000 грн., 31.01.2017 - 240000 грн., 01.02.2017 - 150000 грн., 02.02.2017 - 110000 грн., 06.02.2017 - 130000 грн., 07.02.2017 - 110000 грн., 08.02.2017 - 110000 грн., 09.02.2017 - 80000 грн., 13.02.2017 - 75000 грн., 14.02.2017 - 95000 грн., 15.02.2017 - 70000 грн., 16.02.2017 - 55000 грн., 20.02.2017 - 20000 грн., 21.02.2017 - 50000 грн., 22.02.2017 - 30000 грн., 23.02.2017 - 20000 грн., 27.02.2017 - 17000 грн., 28.02.2017 - 15000 грн., 01.03.2017 - 50000 грн., 02.03.2017 - 25000 грн., 06.03.2017 - 50000 грн., 07.03.2017 - 30000 грн., 09.03.2017 - 35000 грн., 13.03.2017 - 55000 грн., 14.03.2017 - 26000 грн., 15.03.2017 - 1166000 грн., 16.03.2017 - 60000 грн., 20.03.2017 - 148000 грн., 21.03.2017 - 202000 грн., 22.03.2017 - 28000 грн., 23.03.2017 - 23000 грн., 27.03.2017 - 15000 грн., 28.03.2017 - 15000 грн., 29.03.2017 - 12000 грн., 30.03.2017 - 75000 грн., 03.04.2017 - 25000 грн., 04.04.2017 - 30000 грн., 05.04.2017 - 15000 грн., 06.04.2017 - 20000 грн., 10.04.2017 - 50000 грн., 11.04.2017 - 40000 грн., 12.04.2017 - 10000 грн., 13.04.2017 - 20000 грн., 20.04.2017 - 40000 грн., 24.04.2017 - 20000 грн., 25.04.2017 - 10000 грн., 03.05.2017 - 9000 грн., 04.05.2017 - 10000 грн., 15.05.2017 - 10000 грн., 16.05.2017 - 10000 грн., 17.05.2017 - 5000 грн., 18.05.2017 - 10000 грн., 30.05.2017 - 10000 грн., 31.05.2017 - 45000 грн., 01.06.2017 - 20000 грн., 06.06.2017 - 25000 грн., 07.06.2017 - 10000 грн., 08.06.2017 - 10000 грн., 12.06.2017 - 10000 грн., 13.06.2017 - 20000 грн., 14.06.2017 - 10000 грн., 15.06.2017 - 10000 грн., 19.06.2017 - 5000 грн., 27.06.2017 - 10000 грн., 03.07.2017 - 20000 грн., 04.07.2017 - 20000 грн., 05.07.2017 - 20000 грн., 06.07.2017 - 20000 грн., 25.07.2017 - 24000 грн., 26.07.2017 - 34000 грн., 01.08.2017 - 25000 грн., 02.08.2017 - 15000 грн., 31.08.2017 - 500000 грн., 01.09.2017 - 200000 грн., 07.09.2017 - 30000 грн., 08.09.2017 - 30000 грн., 11.09.2017 - 30000 грн., 12.09.2017 - 30000 грн., 13.09.2017 - 30000 грн. Факт здійснення оплати у зазначені дати та у вказаних розмірах відповідачем не заперечувався.

Отже, станом на дату подання позову (15.09.2017) заборгованість відповідача перед позивачем становила 3 856 308,00 грн.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач просив стягнути з відповідача 3 856 308,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 742 420,02 грн. інфляційних втрат, 133 408,52 грн. 3% річних та 931 828,12 грн. договірної пені.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що його обов'язок здійснити розрахунок за поставлений товар залежить від настання юридичного факту - настання строку платежу, вказаному у погодженому Сторонами графіку. Проте, сторони не узгодили графік оплати, як це передбачено Договором поставки, тим самим, подія, у відповідності до якої виникає обов'язок у відповідача оплати товар, не настала. Оскільки згідно умов Договору поставки обов'язок оплатити товар прямо залежить від факту погодження сторонами графіку оплати, відповідачем 11.09.2017 було направлено позивачу проект графіку здійснення оплати за товар. Вказаний документ було отримано позивачем 16.09.2017, що підтверджується описом, поштовим чеком та зворотнім повідомленням про вручення. Однак жодної відповіді чи пропозиції щодо погодження графіку здійснення платежів ПАТ "КЗШВ "Столичний" не отримало. Тобто, вказані обставини свідчать про те, що відповідач не мав жодного наміру завдати збитків позивачу, спричинити певних шкідливих наслідків, або ухилитись від виконання зобов'язань за Договором поставки. Більше того, відповідачем були вжиті всі дії щодо погодження сторонами вищевказаного графіку, що додатково свідчить про його належне виконання зобов'язань.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Проте, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не може в повній мірі погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки від 12.10.2016 №32. За своєю правовою природою цей договір є господарським договором поставки.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Договір укладений належним чином, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже був чинним і обов'язковим для сторін.

Доводи відповідача, викладені у клопотанні про зупинення провадження у справі, про те, що договір підписаний директором позивача з перевищенням повноважень, відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ч.2 ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Схвалення правочину можливе шляхом конклюдентних дій, які свідчать про прийняття до виконання правочину (виплата контрагенту грошової суми, прийняття або передання майна тощо). Схвалення правочину особою, яку представляють, свідчить про чинність правочину з моменту його укладення і, відповідно, про поширення на неї усіх прав та обов'язків як сторони за правочином з цього моменту.

Як зазначено вище, на виконання умов договору позивач здійснив поставку обломленого договором товару, що свідчить про схвалення ним даного правочину.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов'язань.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При укладенні договору сторонами було визначено, що покупець проводить оплату кожної отриманої партії виноматеріалу шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару, згідно затвердженого сторонами графіку (п.2.1 договору).

В матеріалах справи наявний наданий відповідачем графік здійснення оплати за товар (додаток №1 від 08.09.2017 до договору поставки №32 від 12.10.2016), який підписаний тільки відповідачем (том 1 а.с.97).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в матеріалах справи відсутній узгоджений сторонами графік здійснення оплати за товар.

Суд зазначає, що відсутність графіку не є підставою для зміни сторонами строку оплати, який визначено в п.2.1 договору, а саме: через 30 (тридцять) календарних днів від дати поставки партії товару.

Відповідно до статті 80 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено, що строк виконання зобов'язання відповідачем порушено.

Таким чином, відповідач не сплатив позивачу за товар грошові кошти в розмірі 3 856 308,00 грн. за договором поставки №32 від 12.10.2016.

Беручи до уваги вищенаведене та врахувавши надані суду докази не оплати за товар, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості є такими, та підлягають задоволенню в повному обсязі у сумі 3 856 308,00 грн.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п. 2 ч. 1 цієї норми, сплата неустойки.

Згідно з п. 5.5. Договору, за порушення терміну оплати що за порушення терміну оплати товару, згідно з п.2.1 договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості неоплаченого товару за кожний календарний день прострочення платежу.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

На підставі вищевикладених норм закону та умов договору, у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань з оплати у визначений договором строк за поставлений товар позивачем нараховані 931 828,12 грн. пені по кожній видатковій накладній окремо, з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

Перевіривши розрахунок пені (том 1 а.с.12-15), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 931 828,12 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних за період з 08.12.2016 по 07.09.2017 в загальній сумі 133 408,52 грн., з врахуванням кожної поставленої партії товару та здійснених відповідачем часткових оплат.

Перевіривши розрахунок 3% річних (том 1 а.с.16-18), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок є арифметично та методологічно вірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 133 408,52 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати за період з січня по липень 2017 року в загальній сумі 742 420,02 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат (том 1 а.с. 16), колегія суддів прийшла до висновку, що він є арифметично та методологічно невірним. Так, у графі "Нараховано (грн.)" зазначено "8 935 308,00", що відповідає вартості поставленого товару за договором. Однак, у графі "Борг (грн)" вказані суми: "11 717 823,03 грн., 11 337 823,03 грн., 10 200 823,03 грн., 8 185 823,03 грн., 7 905 823,03 грн., 7 796 823 823,03 грн. та 7 666 823,03 грн.", які не підтверджені жодними доказами та не відповідають розміру фактичної заборгованості, і на вказані суми позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат. При цьому, представник позивача у судовому засіданні не зміг обґрунтувати вказані суми. Також позивачем необґрунтовано виключено із розрахунку серпень 2017 року, у якому була дефляція.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2017 року по серпень 2017 року, з врахуванням здійснених відповідачем платежів, застосувавши методику, наведену у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" №62-97р від 03.04.1997, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 499 953,02 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, у тому числі, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення господарського суду першої інстанції в частині розміру стягнутої суми інфляційних втрат та відповідного розподілу судового збору, сплаченого за подання позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо клопотань відповідача про зупинення провадження у справі, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об'єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відповідачем було подано шість клопотань про зупинення провадження у справі, зокрема у трьох клопотаннях відповідач вимагав зупинити провадження у справі та направити матеріали справи до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв'язку із поданням ним касаційної скарги на ухвалу суду від 26.06.2018 у даній справі (щодо повернення апеляційної скарги, поданої від імені компанії Hemkell & Co. Sektkellerei GmbH).

Проте, ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.03.2018 розцінено подання відповідачем вказаної касаційної скарги як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання ним своїми процесуальними правами, у зв'язку із чим касаційна скарга залишена без розгляду.

Щодо клопотань відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справі №916/330/18 (про тлумачення умов договору) та у справі №916/331/18 (про визнання договору поставки недійсним), то як вбачається з наданих відповідачем копій позовних заяв - вони подані до Господарського суду Одеської області лише 21.02.2018, тобто перед першим судовим засіданням по розгляду апеляційної скарги у даній справі, при тому, що поставка за договором здійснювалась у листопаді 2016 року і відповідачем проводилась часткова оплата. Отже, вказані позиви мають очевидно штучний характер і їх подання спрямоване на затягування вирішення спору у даній справі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З огляду на викладене, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі розцінюються колегією суддів як дії, спрямовані на затягування розгляду справи, визнаються зловживанням процесуальними правами, та, відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України, залишаються без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки під час розгляду справи відповідач зловживав процесуальними правами, а спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/15786/17 - змінити в частині розміру інфляційних втрат та судового збору.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/15786/17 в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київський завод шампанських вин "Столичний" (04073, м. Київ, вул. Сирецька 27; код 30373419) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний регіон" (68251, Одеська область, Саратський район, с. Зоря, вул. Першотравнева, 229-А; код 31510479) суму основного боргу у розмірі 3 856 308 (три мільйони вісімсот п'ятдесят шість тисяч триста вісім) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 499 953 (чотириста дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три) грн. 02 коп., три відсотки річних у розмірі 133 408 (сто тридцять три тисячі чотириста вісім) грн. 52 коп., пеню у розмірі 931 828 (дев'ятсот тридцять одна тисяча вісімсот двадцять вісім) грн. 12 коп. та 81 322 (вісімдесят одна тисяча триста двадцять дві) грн. 46 коп. судового збору.

В решті позову відмовити."

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15786/17.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.04.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

А.І. Мартюк