РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2018Справа № 910/17513/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство»

до Волинської обласної державної адміністрації, Маневицької районної державної адміністрації, Державного підприємства «Волиньторф»

третя особа Державне агентство лісових ресурсів України

про визнання протиправним, скасування розпорядження та визнання недійсним договорів

за участі представників:

від позивача - Макарчук Н.С. (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - не з'явився;

від відповідача 3 - не з'явився;

від третьої особи - Величко Г.В. (представник за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Державне підприємство «Городоцьке лісове господарство» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Волинської обласної державної адміністрації, Маневицької районної державної адміністрації, Державного підприємства «Волиньторф», третя особа - Державне агентство лісових ресурсів України про визнання протиправним та скасування розпорядження Волинської ОДА та визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2016 року позивачу стало відомо, що на підставі Розпорядження №502 від 27.11.2012, виданого Волинською обласною державною адміністрацією, було погоджено затвердити проекти землеустрою та вилучити земельну ділянку площею 45,5 га боліт із землекористування ДП «Городоцьке лісове господарство» за межами населених пунктів Городоцької сільської ради, Маневицького району та надати її зі зміною цільового призначення в землі промисловості в оренду на 5 років ДП «Волиньторф» під будівництво полів видобутку торфу; вилучити земельні ділянки площею 26,4 га боліт із землекористування ДП «Маневицьке лісове господарство» та 51,2 га земель запасу сільськогосподарського призначення (сіножатей 25,2 га, пасовищ 26 га) за межами населених пунктів Карасинської сільської ради, Маневицького району та надати їх зі зміною цільового призначення в землі промисловості в оренду на 5 років ДП «Волиньторф» під будівництво полів видобутку торфу, а також погоджено вилучити земельні ділянки площею 56,6 га із землекористування ДП «Городоцьке лісове господарство» та 13,2 га боліт із землекористування ДП «Маневицьке лісове господарство» за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради, Маневицького району та надати їх зі зміною цільового призначення в землі промисловості в оренду на 5 років ДП «Волиньторф» під будівництво полів видобутку торфу. Вказаним розпорядженням було доручено Маневицькій районній державній адміністрації укласти догори оренди земельних ділянок з ДП «Волиньторф».

Так позивач вважає, що зазначене розпорядження та укладені договори оренди землі прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, підстав і порядку прийняття відповідних актів, передбачених законом гарантій землекористувача та порушує права позивача, пов'язані з користуванням земельною ділянкою, зокрема у зв'язку із порушенням приписів ст.20 Земельного кодексу України, оскільки відповідачами не було здійснено погодження зміни цільового призначення вказаних земельних ділянок лісогосподарського призначення з Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації №502 від 27.11.2012 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок», а також визнати договір оренди землі ДП «Волиньторф» за межами населених пунктів Прилісненьска сільська рада (для видобутку торфу 56,5 га) та договір оренди землі за межами населених пунктів Городоцька сільська рада (для видобутку торфу 45,5 га) недійсними.

Відповідач 1 - Волинська обласна державна адміністрація у поданому до суду відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зокрема зазначив, що чинне, на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, законодавство, зокрема положення Земельного кодексу України не передбачало обов'язкового погодження з Кабінетом Міністрів України зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення на яких знаходяться болота.

Також відповідач зазначив, що твердження позивача стосовно того, що останній дізнався про передачу ДП «Волиньторф» вказаних земельних ділянок у жовтні 2016 року є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вилучення спірних земельних ділянок було погоджено з позивачем, що підтверджується нотаріально посвідченим листом №225 від 09.04.2010.

На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, у поданому до суду відзиві відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідач 2 - Маневицька районна державна адміністрація у поданому до суду відзиві також заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що спірні розпорядження та договори оренди були прийняті та укладені у відповідності до вимог чинного на той час законодавства. Також вказав на пропуск позивачем строків позовної давності.

Відповідач 3 - Державне підприємство «Волиньторф» у поданому до суду відзиві на позов заперечило проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем було надано згоду щодо місця розташування спірних земельних ділянок та погоджено проект землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, що підтверджується наявними у справі копіями листів №225 від 09.04.2010, №111682 та №111683 від 12.12.2011, а відтак позивач знав про наміри ДП «Волиньторф» орендувати спірні земельні ділянки починаючи з 2010 року, у зв'язку з чим позивачем пропущено визначений законодавством строк позовної давності.

Разом з тим підприємство зазначило, що передача спірних земельних ділянок та подальше укладення договорів оренди відбулось у порядку, визначеному діючим на той час законодавством, яке не передбачало погодження із Кабінетом Міністрів України зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення на яких знаходяться болота.

На підставі викладеного підприємство вважає позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими.

Третя особа - Державне агентство лісових ресурсів України у поданих до суду письмових поясненнях підтримало заявлені позовні вимоги, зокрема зазначило, що зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення у відповідності до ст.20 Земельного кодексу України відбувається за погодженням з Кабінетом Міністрів України, а відтак Волинською обласною державною адміністрацією при прийнятті спірного розпорядження порушено вимоги законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача 1 - Волинської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача 2 - Маневицької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, разом з тим у поданому до суду відзиві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача 3 - Державного підприємства «Волиньторф» в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №502 від 27.11.2012 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок», відповідно до статей 17, 20, 93, 122-124, 151, 166, 168, 207-209, 186 і п.12 перехідних положень Земельного кодексу України, статей 13, 50 Закону України «Про землеустрій» затверджено проекти землеустрою та вилучено земельну ділянку площею 45,5 га із землекористування Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» за межами населених пунктів Городоцької сільської ради Маневицького району та надано її зі зміною цільового призначення в землі промисловості в оренду на 5 років Державному підприємству «Волиньторф» під будівництво полів видобутку торфу; вилучено земельні ділянки площею 26,4 га боліт із землекористування Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство» та 51,2 га земель запасу сільськогосподарського призначення (сіножатей 25,2 га, пасовищ 26 га) за межами населених пунктів Карасинської сільської ради Маневицького району та надано їх зі зміною цільового призначення в землі промисловості в оренду на 5 років Державному підприємству «Волиньторф» під будівництво полів видобутку торфу; вилучено земельні ділянки площею 56,5 га боліт із землекористування Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» та 13,2 га боліт із землекористування Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство» за межами населених пунктів Прилісненської сільської ради Маневицького району та надано їх зі зміною цільового призначення в землі промисловості в оренду на 5 років Державному підприємству «Волиньторф» під будівництво полів видобутку торфу (п.1 Розпорядження).

Пунктом 2 Розпорядження зобов'язано Державне підприємство «Волиньторф» одержати спеціальний дозвіл органу, що здійснює державний контроль за виконанням та охороною земель на зняття перевезення ґрунтового покриву земельної ділянки; виконувати обов'язки землекористувача відповідно до вимог статті 96 Земельного кодексу України; після закінчення встановленого строку користування земельними ділянками здійснити заходи щодо рекультивації порушених земель та повернути їх у стані, придатному для господарського використання.

Відповідно до п.3 Розпорядження, Маневицькій районній державній адміністрації доручено укласти договори оренди земельних ділянок з Державним підприємством «Волиньторф».

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання вказаного розпорядження, 18.06.2013 між Державним підприємством «Волиньторф» та Маневицькою районною державною адміністрацією було укладено відповідні договори оренди землі.

Так, позивач зазначає, що зазначене розпорядження та укладені договори оренди землі прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачами не було здійснено погодження зміни цільового призначення вказаних земельних ділянок лісогосподарського призначення з Кабінетом Міністрів України, чим порушено його право як користувача вказаними земельними ділянками.

Відповідно до ст.141 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження) підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно з ч.6 ст.149 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

За приписами ч.9 ст.149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу (ч.7 ст.122 Земельного кодексу України).

Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Довідки №2153/3-18 від 17.08.2010 Управління Держкомзему у Маневицькому районі Волинської області про наявність земель, розподіл їх по землекористувачах та землевласниках, яка підтверджує склад угідь відповідно до форми державної статистичної звітності 6-зем на території Городоцької сільської ради Державне підприємство «Городоцьке лісове господарство» має у користуванні 45,5 га низинних боліт.

Також Довідкою №2154/3-18 від 17.08.2010 Управління Держкомзему у Маневицькому районі Волинської області про наявність земель, розподіл їх по землекористувачах та землевласниках, яка підтверджує склад угідь відповідно до форми державної статистичної звітності 6-зем на території Прилісненської сільської ради підтверджується, що Державне підприємство «Городоцьке лісове господарство» має у користуванні 56,5 га низинних боліт, копія якої також наявна в матеріалах справи.

Зазначеними довідками підтверджується відсутність лісів на вказаних земельних ділянках. Також вказані обставини підтверджуються Характеристикою земельних ділянок, запроектованих для вилучення ДП «Волиньторф» із земель ДП «Городоцьке лісове господарство», яка підписана директором ДП «Городоцьке лісове господарство» та міститься у матеріалах Проектів землеустрою 2011 року щодо відведення земельних ділянок 45,50 га та 56,50 га на території Городоцької та Прилісненської сільських рад Маневицького району Волинської області.

Як вбачається із «Пояснювальних записок» до Проектів землеустрою 2011 року щодо відведення земельних ділянок загальною площею 45,5 га та 56,50 га згідно з формою 6-зем низинні болота площею 45,5 га та 56,50 га відносяться до земель «Землі лісогосподарського призначення» та розташовані за межами населених пунктів Городоцької та Прилісненської сільських рад Маневицького району Волинської області

З наявної в матеріалах справи копії Листа №225 від 09.04.2010 Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» вбачається, що останнім погоджено місце розташування земельних ділянок для будівництва полів видобутку торфу в межах земель державного лісового фонду в кварталі 1, 2, 3 Городоцького лісництва площею 102,0 га боліт. Вказаним листом позивач не заперечує проти вилучення зазначених земельних ділянок із лісогосподарського користування в оренду на 10 років.

Разом з тим, з висновку Державного підприємства «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» №265 від 05.05.2010 слідує, що на спірних земельних ділянках поширені ґрунти торфово-болотні, торфовища мілкі низинні слабо розкладені неосушені та торфовища середньо глибокі слабо розкладені неосушені, які відповідно до «Переліку особливо цінних груп зареєстрованого Мінюстом України №979/8300 від 28.10.2003» до особливо цінних груп ґрунтів не відносяться.

Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ДП «Волиньторф» для будівництва полів видобутку торфу на земельних ділянках загальною площею 45,50 га та 69,70 га (в тому числі 56,50 га землі ДП «Городоцьке лісове господарство») за межами населених пунктів Городоцької та Прилісненської сільських рад Маневицького району Волинської області, проведеної Державним комітетом України із земельних ресурсів №140-11 та №141-11 від 10.10.2011 вбачається відсутність зауважень щодо наявності повноважень Волинської обласної державної адміністрації з затвердження проекту землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.57 Лісового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного розпорядження) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зазначене у статті 57 Лісового кодексу України погодження засвідчене підписами начальника Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства та першого заступника начальника управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області у Довідці про погодження проекту розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації №502 від 27.11.2012 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірне розпорядження Волинської обласної державної адміністрації відповідає вимогам діючого на час його прийняття законодавства, а відтак позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування розпорядження голови Волинської обласної державної адміністрації №502 від 27.11.2012 «Про затвердження проектів землеустрою та надання земельних ділянок» задоволенню не підлягають.

Разом з тим, доводи позивача, щодо недодержання Волинською обласною державною адміністрацією вимог ч.7 ст.20 Земельного кодексу України в частині погодження зміни цільового призначення спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення з Кабінетом Міністрів України, визнаються судом необґрунтованими та безпідставними, оскільки вказана стаття Кодексу, в редакції, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження, такого припису не містить.

Стосовно вимог позивача про визнання Договору оренди землі ДП «Волиньторф» за межами населених пунктів Прилісненьска сільська рада (для видобутку торфу 56,5 га) та Договору оренди землі за межами населених пунктів Городоцька сільська рада (для видобутку торфу 45,5 га) недійсними, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Нормами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Так, враховуючи висновки суду, що на момент прийняття спірного розпорядження та в подальшому укладення спірних договорів сторони діяли в межах чинного на той момент законодавства, суд дійшов висновку, що зазначені договори відповідають вимогам закону, відтак відсутні підстави для визнання зазначених договорів недійсним.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, щодо заявлених Волинською обласною державною адміністрацією, Маневицькою районною державною адміністрацією та Державним підприємством «Волиньторф» клопотань про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що враховуючи відмову у задоволенні позову по суті, суд не вбачає підстав для задоволення вказаних клопотань.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 16.04.2018

Суддя Я.В. Маринченко