КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. Справа№ 910/7003/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 12.12.2017 р.

у справі №910/7003/16 (суддя Чинчин О.В.)

за заявою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області про видачу дублікатів наказів

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв»

до 1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області

2) Міністерства інфраструктури України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт»

про визнання недійсними односторонніх правочинів

за зустрічним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1) Міністерство інфраструктури України

2) Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт»

про виселення

ВСТАНОВИВ :

У провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа №910/7003/16 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», про визнання недійсними односторонніх правочинів та за зустрічним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», про виселення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.04.2017 р. в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» відмовлено повністю, в задоволенні зустрічного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. у справі №910/7003/16 рішення господарського суду міста Києва від 12.04.2017 р. скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийнято в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволено.

10.08.2017 р. на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. у справі № 910/7003/16 були видані накази.

27.11.2017 р. через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області надійшла заява в порядку ст. 120 ГПК України про видачу дублікатів наказів у справі № 910/7003/16.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2017 р. заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області в порядку ст.120 ГПК України про видачу дублікатів наказів від 10.08.2017 р. на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. у справі №910/7003/16 задоволено. Видано дублікати наказів.

Вказана ухвала мотивована тим, що заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області про видачу дублікатів наказів господарського суду міста Києва від 10.08.2017 р. у справі №910/7003/16 підлягає задоволенню, оскільки заявником накази до виконання не пред'являлися, що підтверджується матеріалами справи, а ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» в свою чергу в добровільному порядку рішення господарського суду у даній справі не виконано

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області в порядку ст. 120 ГПК України про видачу дублікатів наказів від 10.08.2017 р., виданих на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. у справі №910/7003/16.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

Представники ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» в судовому засіданні повністю підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили скаргу задовольнити, ухвалу скасувати. Вважають, що суд першої інстанції приймаючи ухвалу від 12.12.2017 р. та задовольняючи заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області в порядку ст.120 ГПК України про видачу дублікатів наказів від 10.08.2017 р. на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 р. у справі №910/7003/16, подану поза межами строку, встановленого для їх пред'явлення до виконання, порушив норми ст. 120 ГПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник Міністерства інфраструктури України в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу залишити без змін. Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представники Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представником Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні. Вважає, що оскаржувана ухвала винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Представники сторін були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Судова кореспонденція була направлена сторонам у справі на адреси, що містяться в матеріалах справи та в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» здійснено за приписами ГПК України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» та Міністерства інфраструктури України, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 116 ГПК України (в редакції на час винесення оскаржуваної ухвали), виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом та підлягає виконанню у порядку, що встановлений Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 120 ГПК України (в редакції на час винесення оскаржуваної ухвали), у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. Про видачу дубліката наказу виноситься ухвала. До заяви про видачу дубліката наказу мають бути додані: довідка установи банку, державного виконавця, приватного виконавця чи органу зв'язку про втрату наказу; при втраті наказу стягувачем - довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що наказ втрачено і до виконання не пред'явлено. За видачу стягувачу дубліката судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

За приписами вказаної норми, стягувач має право звернутися до господарського суду із заявою про видачу дубліката наказу в межах строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання, який відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» становить три роки.

Наведені норми не ставлять саму по собі видачу дубліката втраченого наказу в залежність як від причин його втрати, так і від того, ким втрачений наказ. Визначальними обставинами є сам факт втрати виданого судом наказу, заява повинна бути подана до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання і те, що він не пред'являвся до виконання. Отже, підставою для видачі наказу є подана заява з документами, які підтверджують факт втрати наказу, а відсутність таких документів є підставою для відмови у видачі дублікату наказу.

Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити у задоволенні заяви про видачу дублікату наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов'язує стягувача наводити причини втрати наказу.

Як вбачається з довідки від 07.11.2017 р., підписаної виконуючим обов'язки начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та відділу фінансово-бухгалтерського обліку, інформаційного та господарського забезпечення, оригінал наказу господарського суду міста Києва від 10.08.2017 р. у справі № 910/7003/16 до відділення не надходив та на виконання не направлявся.

За змістом положень ст.ст. 4-5, 115, 116 ГПК України (в редакції, що діяла на момент видачі наказів), рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і їх виконання провадиться на підставі виданого господарським судом наказу.

Відповідно до ст. 18 ГПК України (в редакції на момент перегляду оскаржуваної ухвали), судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 147 ГПК України (в редакції на момент перегляду оскаржуваної ухвали), судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 55, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129).

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012), а також Рішення від 26.червня 2013 року, № 5-рп/2013.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Стаття 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Видача позивачу дублікату наказу жодним чином не порушує права ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» та не покладає на нього будь - яких додаткових зобов'язань, оскільки згідно чинного законодавства дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі.

Відповідно до підпункту 19.4. п. 19 Перехідних положень ГПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Скаржником у апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав та не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області в заяві про видачу дублікатів наказів, а також в оскаржуваній ухвалі суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області про видачу дублікатів наказів господарського суду міста Києва від 10.08.2017 р. у справі №910/7003/16 підлягає задоволенню, оскільки заявником накази до виконання не пред'являлися, що підтверджується матеріалами справи, а ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв» в добровільному порядку рішення господарського суду у даній справі не виконано.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ТОВ «Нікморсервіс Ніколаєв», в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для зміни ухвали суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 12.12.2017 р. у даній справі є такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікморсервіс Ніколаєв» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 12.12.2017 р. у справі №910/7003/16 залишити без змін.

Справу №910/7003/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Б.О. Ткаченко