ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/3056/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Т.А. Величко, К.В. Богатиря,

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників:

від позивача - В.С. Єгоров, посвідчення адвоката №1292 від 14.11.2017, довіреність № 14-195 від 11.12.2017;

від відповідача -В.М. Кравцан, посвідчення адвоката №2470 від 30.10.2012, довіреність №21/р8-18-047 від 21.03.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області, прийняте суддею О.А. Демешиним, 12.02.2018 о 12 год 31 хв, м. Одеса, повний текст складено 14.02.2018,

у справі №916/3056/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання"

про стягнення 1 443 134,61 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017р. Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі - ПАТ „НАК „Нафтогаз України") звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання" (далі - ТОВ „Одесагаз-постачання") про стягнення з останнього 1349598,42 грн пені та 93536,19 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №16-166-Б від 32.12.2015.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 12.12.2017 порушено провадження у справі №916/3056/17.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.02.2018 у справі №916/3056/17 (суддя О.А. Демешин) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ТОВ „Одесагаз-постачання" на користь ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" 306463,81 грн пені, 9336,19 грн 3% річних та 21647,02 судового збору; в решті позову-відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий господарський суд послався на доведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №16-166-Б від 32.12.2015 та на наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2018 у справі №916/3056/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 1043134,61 грн скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення не було враховано інтереси позивача, а також не з'ясовано чи були заподіяні останньому збитки неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №16-166-Б від 32.12.2015.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення відповідачем оплати за одержаний природний газ, а з вимогами про стягнення таких збитків позивач до відповідача не звертався. Крім того, ТОВ „Одесагаз-постачання" зазначило, що невиконання договірних зобов'язань виникло з об'єктивних і незалежних від нього причин та обставин, зокрема, через значну заборгованість споживачів і їх неплатоспроможність, а також важкий фінансовий стан відповідача.

У судовому засіданні 10.04.2018 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представник відповідача у її задоволенні просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" («продавець») та Товариством з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання" («покупець») укладено договір купівлі-продажу природного газу №16-166-Б (далі - договір №16-166-Б від 30.12.2015), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору; газ, що продається за договором використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

У пунктах 2.1, 2.3, 5.1, 5.2, 5.4 вказаного договору сторонами узгоджено обсяги газу, що планується передати в період з 01 січня 2016 р. по 31 грудня 2016р., фізико-хімічні показники газу, ціну за 1000 куб.м. газу та загальну вартість природного газу за цим договором.

Відповідно до пункту 6.1 договору №16-166-Б від 30.12.2015 оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Згідно з пунктом 7.2 договору №16-166-Б від 30.12.2015 у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Вказаний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків-до їх повного здійснення (пункт 11.1. договору №16-166-Б від 30.12.2015).

В подальшому до вказаного договору між сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 01.02.2016, №2 від 26.02.2016, №3 від 31.03.2016, №4 від 29.04.2016, №5 від 25.05.2016, №6 від 27.07.2016, №7 від 30.08.2016, №8 від 31.10.2016, №9 від 30.11.2016, якими змінювалась ціна за газ, а також порядок та умови передачі газу.

На виконання даного договору ПАТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" протягом січня - березня 2016 року передало, а ТОВ „Одесагаз-постачання" прийняло природний газ на загальну суму 96189920,24 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016 та від 31.03.2016.

Відповідач свої зобов'язання за договором №16-166-Б від 30.12.2015 щодо оплати отриманого природного газу виконав з порушенням строків оплати, а тому позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з останнього 1349598,42 грн пені та 93536,19 грн 3% річних за період з 16.02.2016 по 28.04.2016.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Згідно з приписами статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.2 договору №16-166-Б від 30.12.2015 у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Із матеріалів справи вбачається, що за газ, отриманий у січні 2016р. відповідач повністю розрахувався 15.03.2016, за газ отриманий у лютому 2016р. - 19.04.2016, за газ отриманий у березні 2016р. -29.04.2016, тобто з порушенням строків проведення оплати, що визначені пунктом 6.1 договору №16-166-Б від 30.12.2015, оскільки остаточний розрахунок за фактично отриманий у січні 2016 р. природний газ повинен був бути проведений до 14.02.2016, за отриманий у лютому 2016 р.- до 14.03.2016, за отриманий у березні 2016 до 14.04.2016.

За таких обставин позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню в сумі 1349598,42 грн за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №16-166-Б від 30.12.2015, а також 93536,19 грн 3% річних, оскільки відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 1349598,42 грн пені, місцевий господарський суд зменшив її розмір до 306463,81 грн.

Зменшуючи розмір пені, Господарський суд Одеської області врахував специфіку діяльності підприємства відповідача, затримку відшкодування з бюджету компенсації по пільгам та субсидіям за спожитий природний газ, наданих населенню, співвідношення розміру неустойки наслідкам порушення зобов'язання, ступінь виконання зобов'язань за договором №16-166-Б від 30.12.2015 (повну сплату заборгованості), а також незначний термін прострочення.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов'язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 67/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов'язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов'язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Тому, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, а також зважаючи на те, що розмір нарахованої позивачем у позовній заяві пені є досить великим, в той час як період прострочення є незначним (від кількох днів до місяця), ступінь виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №16-166-Б від 30.12.2015 (зокрема проведення ним оплати за поставлений йому природний газ в повному обсязі ще до звернення позивача з даним позовом до суду), з огляду на складне матеріальне становище ТОВ "Одесагаз-постачання", підтверджене належними у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказами (заборгованість Держбюджету України перед відповідачем по пільгах та субсидіях, наданих населенню, становить -323408853,67 грн, заборгованість населення м.Одеси та Одеської області за спожитий природний газ складає грн), а також враховуючи те, що газ, заборгованість по сплаті за який слугувала підгрунттям для нарахування пені, реалізовувався в подальшому виключно споживачам, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір пені, належної до сплати, до суми 306463,81 грн.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 02.04.2018 у справі №916/1510/17, від 22.03.2018 у справі №905/1284/17, від 30.01.2018 у справі №343/1850/15-ц тощо.

Доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом не було враховано інтереси позивача, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки стягнення 3% річних та майже четвертої частини заявленої до стягнення суми пені від належної до сплати має забезпечити баланс інтересів сторін. При цьому, Одеським апеляційним господарським судом враховується те, що апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження власного складного майнового стану, в матеріалах справи такі докази відсутні.

За таких обставин, перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті рішення від 12.02.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування цього рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 275, 276, 281- 283 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.02.2018 у справі №916/3056/17 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.04.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Т.А. Величко

Суддя К.В. Богатир