номер провадження справи 27/155/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018 Справа № 908/2484/17

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., при секретарі судового засідання Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма Росія (71230 Запорізька область Чернігівський район, с. Верхній Токмак, вул. Центральна, 5)

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095 м. Запоріжжя, вул. Українська, 50)

про визнання договору оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 р. поновленим на пять років на тих самих умовах, які передбачені даним договором оренди землі

за участю

представника позивача: ОСОБА_1, ордер серії ЗП № 033529 від 15.01.2018 р.

представника відповідача: ОСОБА_2, дов. № 4 від 02.01.2018 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

11.12.2017 р. Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма Росія, Запорізька область Чернігівський район, с. Верхній Токмак звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання поновленим на 5 (пять) років договір оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 р., зареєстрований 24.03.2010 р. Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2017 р., справу № 908/2484/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 12.12.2017 р. порушено провадження у справі № 908/2484/17 присвоєно справі номер провадження 27/155/17 та призначено судове засідання на 22.01.2018 р.

В судовому засіданні 22.01.2018 р. суддею оголошено, що з 15.12.2017 р. господарськими судами здійснено перехід на нову редакцію Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів який набрав чинності 15.12.2017 р., внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та викладено його в новій редакції.

За приписами п. 9 ч. 1 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа № 908/2484/17 розглядається за правилами загального позовного провадження.

22.01.2018 р. господарським судом відкрито підготовче засідання у справі № 908/2484/17.

Ухвалою суду від 22.01.2018 р., підготовче засідання було відкладено, відповідно до ст. 183 ГПК України та призначено на 08.02.2018 р., у звязку з необхідністю суду здійснити всі дії необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті .

Ухвалою суду від 08.02.2018 р. відповідно до ст. 177 ГПК України, строк підготовчого засідання продовжено на тридцять днів. На підставі ст. 183 ГПК України, підготовче засідання відкладено, засідання суду призначено на 05.03.2018 р.

Ухвалою суду від 05.03.2018 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 02.04.2018 р.

02.04.2018 р. сторони звернулись до суду з письмовою заявою про початок розгляду справи по суті в порядку статті 183 частина 6 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині 2 ст. 182 ГПК України, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Заява сторін про початок розгляду справи по суті судом прийнята на підставі статті 183 ч. 6 ГПК України.

02.04.2018 р. судом розпочато розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

02.04.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах викладених у позовній заяві. Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки земельна ділянка, яка є предметом оренди за вказаним договором, є державною власністю, на ці правовідносини поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Частина 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлює строк та форму волевиявлення орендодавця на заперечення в поновленні договору оренди. Строк встановлений цією нормою також складає 1 місяць з дати закінчення строку договору оренди. Позивач зазначив, що як загальні норми так і спеціальні норми права пов'язують поновлення дії договору оренди на той самий строк на тих самих умовах з відсутністю письмового заперечення орендодавця проти такого поновлення. Однак, у встановлений законами України строк від орендодавця листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі на адресу позивача не надходило. Позивач у позові зазначив, що Чернігівська селищна рада безумовно приймала від позивача грошові кошти, як орендну плату за вказану землю, скільки позивач користується земельною ділянкою, що є обєктом оренди за договором після закінчення строку його дії, що підтверджується податковими деклараціями з орендної плати за земельні ділянки державної власності за 2014 - 2017 рік з додатками - Відомості про наявні земельні ділянки. Позивач зазначив, що обов'язки по сплаті орендної плати підтверджується довідкою Токмацької ОДПІ про відсутність податкової заборгованості. Ніяких порушень обов'язків по виконанню договору позивач не допускав - земельна ділянка використовується ним виключно за цільовим призначенням, з дотриманням технологічних вимог ведення сільськогосподарського виробництва. Враховуючи викладене вище, позивач вважає, що документально підтверджуються факти, з якими ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» пов'язує право особи на поновлення договору на новий термін, а саме: продовження користування земельними ділянками після закінчення строку дії договору; належне виконання орендарем обов'язків по сплаті орендної плати; відсутність заперечень орендодавця на продовження дії договору на той самий строк на тих самих умовах; надсилання позивачем на адресу відповідача додаткових угод про поновлення договору.

Представник відповідача заперечив проти заявленого позову, на підставах викладених у письмових запереченнях (містяться в матеріалах справи). Зазначив, що Головне управління не отримувало лист ПСП «Агрофірма «Росія» від 09.10.2014 вих. 135. Надані в підтвердження направлення зазначеного листа позивачем до матеріалів справи копія Журналу реєстрації вихідної кореспонденції за 2014 рік, в якому зазначено про направлення 09.10.2014 року листа про поновлення строку договору оренди та копія Реєстру на кореспонденцію, здану на поштовому відділені поштового звязку с. Верхній Токмак Чернігівського району від 09.10.2014 року, за твердженням відповідача не є належними доказами направлення листа-повідомлення № 135 від 09.10.2014 р. є розрахунковий документ поштового відправлення та опис вкладення до цінного листа. Відповідач зазначив, що лише 11.04.2016 р. на адресу Головного управління надійшов лист ПСП з пропозицією збільшення строку договору оренди землі № 27 площею 63,8740 га з 5 років на 7 років. На вказаний лист, 29.04.2016 Головне управління відповіло листом № 27-8-0.41-3599/2-16, яким відмовило у продовженні дії договору оренди землі № 27. Вказана відмова ґрунтувалася на нормах чинного Земельного кодексу України, а саме ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», якою встановлено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відповідач також зазначив, на даний час існує сформована судова практика суду касаційної інстанції, пов'язана із розглядом судової справи з аналогічними предметом та підставами позову. Так, відповідно до приписів ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Таким чином, поновлення договору оренди землі в судовому порядку, в передбачений нормами ч. ч. 6 - 10 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов'язків (складний фактичний склад).Відповідач у відзиві зазначив, що вдруге позивач звернувся до Головного управління 26.07.2016 року з листом № 88 із пропозицією поновлення оспорюваного договору оренди. На вказаний лист, 18.08.2016 Головне управління надало відповідь листом № 27-8-0.41-6324/2-16, якою повідомило, що питання поновлення договору оренди № 27 розглядалося та листом від 29.04.2016 № 27-8-0.41-3599/2-16 була надана відповідь. У своїх листах позивач посилається на ту обставину, що оскільки у законодавстві відбулися зміни щодо мінімального строку оренди землі сільськогосподарського призначення, то укладення додаткової угоди строком на 5 років не можливе, оскільки це буде прямим порушенням ЗУ «Про оренду землі». Проте з таким твердженням відповідач не погоджується, оскільки частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» прямо передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); і уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

В засіданні суду 02.04.2018 р. здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 02.04.2018 р., на підставі статті 217 ГПК України судом закінчено зясування обставин та перевірки їх доказами і перейдено до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Позивач обґрунтовуючи свою правову позицію посилався лише на обставини і докази, які викладені у позовній заяві, письмових заявах та були досліджені у судових засіданнях.

Відповідач просив суд відмовити позивачу у позові, про що зазначено у письмових запереченнях.

Після закінчення судових дебатів, суд надав дозвіл сторонам обмінятися репліками.

Заслухавши представників сторін, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення про задоволення позову частково, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз'яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

13.11.2009 р. між Приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірма Росія (орендар) та Чернігівською районною державною адміністрацією Запорізької області (орендодавець) укладений договір оренди землі.

Кадастровий номер земельної ділянки :04:011:0007.

Договір оренди землі зареєстрований Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК 24.03.2010, про що в Державному реєстрі земель був зроблений відповідний запис № 026.

Відповідно до пункту 1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка надана на підставі розпорядження Голови Чернігівської районної державної адміністрації № 429 від 10.11.2009 р., яка знаходиться на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області, за рахунок земель державної власності в контурі № 698-(Ділянка Р2).

Згідно п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 29,9793 га, у тому числі 29,9793 га земель сільськогосподарського призначення (рілля), розташована на схилі вододільного плато до 30 із чорноземами звичайними малогумусними слабозмитими легкоглинистими на лесах середньозмитими легкоглинистими на лесах. На земельній ділянці відсутні обєкти нерухомого майна.

Пунктом 5 договору визначено, що нормативна правова оцінка земельної ділянки становить 334 848 грн. 15 коп.

Земельна ділянка, яка передається в оренду не має недоліків, які могли б перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням. (п. 6 договору).

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки, по Чернігівській селищній раді, що складає 10045,44 грн. в рік.

Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься щомісячно по 1/12 частині річної суми, що становить 837,12 грн., до 30 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 15 договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно п. 16 договору цільове призначення земельної ділянки: землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п.п. 18, 20 договору, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після підписання цього договору за актом її приймання-передачі.

Про факт передачі орендарю зазначеної в договорі земельної ділянки свідчить підписаний обома сторонами та скріплений печатками Акт прийому-передачі земельної ділянки від 13.11.2009 р.

Пунктом 43 договору визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до п. 36 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Цей договір підлягає перегляду кожні три роки в звязку зі зміною законодавства. Пропозиції сторін затверджуються додатковими угодами. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується в судовому.

Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, спірний договір оренди землі від 13.11.2009 сторонами був укладений строком на пять років. Оскільки договір був зареєстрований у Державному реєстрі земель Токмацьким відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК 24.03.2010 р., то з урахуванням п. 8 договору, строк його дії становить з 24.03.2010 р. до 24.03.2015 р.

З 01.01.2013 набрав чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 № 5245-17, відповідно до якого райдержадміністрації не наділено повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів. Вищезазначені повноваження передано до центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Запорізької області дані функції передано Головному управлінню Держземагенства у Запорізькій області.

Наказом від 25.01.2013 № 40 Міністерство аграрної політики України затвердило зміни до Положення про Головні управління Держземагенства в областях, згідно з п. 4.32 якого Головні управління Держземагенства в областях наділені повноваженнями передавати відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах областей.

Відповідно до п. 2 та п. 5 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади Державне агентство земельних ресурсів України реорганізоване шляхом перетворення в Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області; реорганізовані територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, у тому числі і Головне управління Держземагенства у Запорізькій області шляхом його приєднання до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. Встановлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 294-р Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів у звязку з розформуванням покладено на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Отже, з 01.01.2013 р. припинені повноваження Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області як орендодавця земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності.

У звязку з набранням чинності зазначеного вище закону розпорядником земель за договором оренди землі від 13.11.2009 р. слід вважати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, відповідно до п. 4 п.п. 13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини сторін, є Закон України від 06.10.1998 р. № 161-XIV Про оренду землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, оренда землі (право оренди земельної ділянки) - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" визначено, що відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Так, відповідно до ч. ч. 1 5 ст. 33 Закону України Про оренду землі по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа - повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

На підставі ч. 1 ст. 33 позивачем було подано позов до господарського суду про визнання поновленими договорів оренди землі № 25, № 26, №27 від 13.11.2009, зареєстровані 24.03.2010 строком на сім років на тих самих умовах. Підставою позову була необґрунтована відмова в укладенні додаткових угод за ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Рішенням господарського суду від 16.01.2017 у справі 908/3038/16, залишеним в силі постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.04.2017, в позові відмовлено з підстав не надання позивачем належних доказів направлення листа-повідомлення про намір скористатися переважним правом укладання договору на новий строк, з додаванням проекту додаткової угоди.

Позивач скористався правом на встановлення факту поновлення договору оренди землі з підстав визначених цією нормою.

Разом з тим, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що у орендаря виникає право на продовження дії договору у разі: орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди; належного виконання умов договору; своєчасного звернення з листом-повідомленням до орендодавця; надсилання на адресу орендодавця проекту додаткової угоди; відсутність заперечень орендодавця щодо подальших правовідносин, протягом одного місяця після закінчення строку дії договору не надходило листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Позивач зазначив, що будучи зацікавленим в продовженні дії договору оренди землі, 09.10.2014 р., тобто ще до закінчення терміну дії договору оренди землі, позивач направив на адресу Головного управління Держземагентства в Запорізькій області лист-повідомлення № 135 із доданими до нього трьома примірниками проекту додаткової годи про поновлення спірного договору оренди строком на 5 років, на тих самих умовах.

Направлення вищевказаного листа було здійснено простою кореспонденцією. Прийняття поштою вказаного поштового відправлення для пересилання підтверджується відбитком поштового штемпелю на Реєстрі кореспонденції, зданої для пересилання (міститься в матеріалах справи).

Реєстрація вказаного листа-повідомлення підтверджується копією журналу реєстрації вихідної кореспонденції ПСП Агрофірма «Росія» за 2014 рік.

Головне управління Держземагенства в Запорізькій області, правонаступником якого є відповідач, залишило лист позивача без відповіді, додаткову угоду про поновлення договору орендодавець не підписав і не повернув.

Позивач зазначив, що в місячний строк після закінчення строку дії договору оренди від орендодавця не надходило заперечень щодо продовження договору оренди землі, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою, однак додаткова угода про продовження договору оренди між сторонами не була укладена. У звязку з цим позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання договору оренди землі продовженим відповідно до приписів ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі на тих самих умовах і на той самий строк (5 років).

Як встановлено судом, відповідач як орендодавець земельних ділянок протягом одного місяця після закінчення строку договору не надсилав позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області від 17.11.2017 р. № 29-8-0.6-6969/2-17 в період з 24.03.2015 р. по 24.04.2015 р. відсутня реєстрація вихідних листів від Головного управління Держземагенства в Запорізькій області на адресу ПСП Агрофірма Росія щодо припинення або зміни умов договорів оренди землі.

ПСП Агрофірма «Росія» продовжило користуватися (і користується на даний час) спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди.

Як вже зазначалося, строк дії договору оренди землі від 13.11.2009 р. № 26 (зареєстрований 24.03.2010 р.) укладено на 5 років, тобто до 24.03.2015 р.

Як свідчать матеріали справи, пояснення позивача та відповідача, Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма Росія продовжує користуватися (і користується на даний час) спірною земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди та сплачує за неї орендну плату.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності та надсилання, протягом строку встановленого ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відповідач не надав доказів на підтвердження укладання договору оренди спірної земельної ділянки з іншими особами.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що орендарем вимоги щодо звернення до орендодавця у встановлені законом строки та вимоги щодо додавання до такої заяви проекту додаткової угоди виконано.

При цьому, суд виходить з того, що як умови договору оренди земельної ділянки, так і ст. 33 Закону України Про оренду землі не передбачають певного переліку документів (крім проекту додаткової угоди), які має додати орендар до повідомлення про намір продовжити договір оренди. Крім того, відповідно до гл. 51 ЦК України факт порушення зобовязання доводиться особою, яка заявляє про порушення, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка проявляється в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Дослідивши додані сторонами матеріали, судом встановлено, що позивач продовжує користуватися земельною ділянкою та сплачує орендну плату за землю. На підтвердження цього позивачем надані податкові декларації з плати за землю за 2015, 2016 та 2017 роки, а також копії платіжних доручень про сплату орендної плати за період з січня 2015 року по вересень 2017 року. Згідно довідки Токмацької ОДПІ ГУ ДФС (Чернігівське відділення) станом на 09.01.2018 р. ПСП Агрофірма Росія не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів (завірені належним чином копії містяться в матеріалах справи).

Таким чином, суд дійшов висновку щодо належного виконання ПСП Агрофірма «Росія» умов договору оренди землі № 26 від 13.11.2009 р. (зареєстрований 24.03.2010 р.), що підтверджується вищевказаними документами, які є належними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, як зазначалось, строк дії спірного договору оренди землі № 26 від 13.11.2009 р. (зареєстрований 24.03.2010 р.) закінчився 24.03.2015 р., жодних заперечень щодо поновлення договору оренди землі в порядку ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" із зазначенням будь-яких, об'єктивних підстав для такої відмови, матеріали справи не містять, а відповідачем не зазначено, натомість наявна у справі переписка сторін стосувалася реалізації позивачем переважного права, яке за змістом листів відповідача, не було реалізовано виключно з формальних підстав. Крім того, після закінчення строку договору відповідач не просив повернути земельну ділянку за актом приймання-передачі.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять документів, а відповідачем під час розгляду справи не доведено, що позивач неналежним чином виконував свої зобов'язання за договором оренди земельної ділянки.

Статтею 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд враховує, що відповідно до приписів ч. ч. 6, 8 ст. 33 Закону України Про оренду землі сторонами в місячний строк має бути укладена додаткова угода про поновлення договору оренди землі. Проте норми закону не покладають такий обовязок саме на орендаря, а визначають, що додаткова угода укладається сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не укладає додаткову угоду з позивачем, оскільки вважає договір оренди припиненим внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Зазначене підтверджується обставинами, встановленими в господарській справі № 908/3038/16, в якій предметом було укладення додаткової угоди до спірного договору на новий строк.

Втім, заперечуючи проти продовження дії договору, відповідач не вчиняє жодних заходів щодо звільнення орендованої земельної ділянки, в тому числі не направляв позивачу вимог про звільнення земельної ділянки, орендна плата продовжує надходити до місцевого бюджету.

Стосовно посилань відповідача на порушення позивачем умов п. 8 договору щодо необхідності повідомлення орендодавця про намір продовжити дію договору за 30 днів до закінчення строку його дії суд зазначає, що вказане положення договору не суперечить нормі ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі про продовження дії договору в разі відсутності заперечень орендодавця та продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору. Договір оренди землі не визначає правових наслідків порушення даної норми договору у вигляді припинення дії договору. В будь-якому випадку, норма ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі є імперативною, а не диспозитивною, і не надає сторонами можливості врегулювати спірні правовідносини на власний розсуд.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем надані суду докази направлення відповідачу до закінчення терміну дії договору оренди листа-повідомлення вих. № 135 від 09.10.2014 р. про поновлення договору оренди землі № 26 на тих самих умовах з проектом відповідної додаткової угоди. На підтвердження відправлення цього листа позивач надав суду копію реєстру на кореспонденцію, здану на поштовому відділенні поштового звязку с. Верхній Токмак Чернігівського району з календарним штемпелем поштової установи від 09.10.2014 р., а також копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції ПСП Агрофірма Росія за 2014 рік. Тобто відправлення поштової кореспонденції на адресу відповідача засвідчено календарним штемпелем поштової установи.

Законодавством не встановлено обовязку направлення орендарем на адресу орендодавця такого повідомлення з проектом додаткової угоди рекомендованим поштовим листом та отримання орендодавцем такого листа під розпис не вимагається.

Такий правовий висновок зробив Верховний суд України в постанові від 06.09.2017 р. у справі № 594/151/16-ц про визнання недійсним договору оренди землі, визнання поновленим договору оренди землі, визнання додаткової угоди укладеною.

Отже, суд дійшов висновку, що лист № 135 від 09.10.2014 р., журнал реєстрації вихідної кореспонденції за 2014 р. та реєстр на кореспонденцію 09.10.2014 р., засвідчений штемпелем поштового відділення, в своїй сукупності є належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами відправлення позивачем листа-повідомлення про поновлення договору та проекту додаткової угоди, як це передбачено ст. 73, 76, 77, 78, 79 ГПК України.

Відповідач, стверджуючи, що не отримував листа позивача, не надав суду доказів на підтвердження того, що у спірному періоді він не отримував поштової кореспонденції від позивача (довідку поштової установи про відсутність надходжень поштової кореспонденції), або доказів отримання від відповідача у спірному періоді іншої кореспонденції, аніж повідомлення з проектом додаткової угоди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що лист-повідомлення позивача орендодавцем не розглянуто та не надано повідомлення про прийняте ним рішення.

Посилання позивача на сформовану судову практику суду касаційної інстанції, пов'язаної із розглядом судової справи з аналогічними предметом та підставами позову, а саме на постанову Вищого господарського суду України від 15.11.2017 р. у справі № 908/124/17 не приймаються судом, скільки в даній справі відмінними є підстави позову - між сторонами існував спір щодо істотних умов договору. Викладені у касаційній скарзі вимоги Держгеокадастр обґрунтовує посиланням на обставини справи, приписи ст. 288 Податкового кодекси України, ст. ст. 93, 96, 189 ЗК України, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України та ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Вказує на недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, в частині розміру орендної плати, що свідчить про припинення переважного права ОСОБА_2 на оренду земельної ділянки, а також, неприйняття судами до уваги його доводів про неналежне виконання орендарем обов'язків за договором. У постанові касаційної інстанції зазначено, що 20.08.2014 р. ОСОБА_2 звернувся до Держгеокадастру з заявою № 89 про продовження терміну дії договору оренди. До заяви ОСОБА_2 було долучено додаткову угоду в 4-х примірниках, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копії право установчих документів ОСОБА_2 та копію договору оренди; листі-відповіді від 25.09.2014 р. № 27-8-0.4-8907/2-14 на вказану заяви Держгеокадастр запропонував ОСОБА_2 внести зміни до істотних умов договору оренди, а саме змінити термін дії договори на 3 (три) роки, підвищити розмір орендної плати до 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Також:, у листі зазначено, що в разі отримання згоди ОСОБА_2, Держгеокадастром буде прийняте відповідне рішення та буде запропоновано для укладання додаткову угоду до договору оренди про поновлення та внесення змін до договору;

Тобто, спір виник з тих підстав, що Головне управління Держгеокадастру запропонувало укласти додаткову угоду, в тому числі збільшивши до 12 % розмір орендної плати, але в подальшому сторони не узгодили вказану істотну умову.

Між сторонами у справі № 908/2484/17 відсутній спір щодо зміни істотних умов.

В даному випадку, не погоджуючись з поновленням договору оренди в силу ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відповідач також не наводить обґрунтування, в чому саме полягає з боку позивача завдана шкода інтересам держави в особі відповідача, оскільки земля використовується за призначенням і не захаращується, орендна плата сплачується, що підтверджується вищевикладеним.

Стосовно посилань відповідача про встановлення обставин надсилання вказаного листа у справі № 908/3038/16 суд зазначає, що предмет та підстави позову у справах № 908/3038/16 та 908/2483/17 є різними, а саме: у справі № 908/3038/16 розглядалось питання поновлення договорів оренди землі, у тому числі спірного договору, згідно з частинами 1-5 статті 33 Закону України Про оренду землі та на інший строк (7 років). Факт надсилання листа-повідомлення вих. №135 від 09.10.2014 р. визнаний судом у справі № 908/3038/16 недоведеним, проте даний факт і не був спростований у цій справі. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для господарського суду відповідно до ч. 7 ст. 75 ГПК України.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з орендарем, продовження користування орендарем спірною земельною ділянкою та внесення ним відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, свідчать про поновлення договору оренди землі в силу прямої норми закону ч. 6 ст. 33 Закону України Про оренду землі.

Невчинення відповідачем дій щодо укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди в місячний строк за наявності підстав для такого поновлення є порушенням ч. 8 ст. 33 Закону України Про оренду землі та прав позивача.

Враховуючи зазначене, визнання договору оренди землі поновленим на той самий строк на тих самих умовах, на які його було укладено, є ефективним способом захисту прав позивача та спроможне відновити права позивача на користування земельною ділянкою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на поновлення договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах за приписам частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а саме: орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, орендар належно виконує обов'язки за договором та відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди, орендар вчинив необхідні дії для укладення додаткової угоди на виконання вимог частини 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За ст. 13 Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди, і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором. Суд дійшов висновків, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

Господарський суд при винесенні рішення по даному спору враховує також правову позицію, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини по справі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" в якій він постановив, що ст.1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, Європейський Суд при розгляді цієї справи дійшов висновків, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Враховуючи той факт, що після закінчення строку дії договору оренди, позивач продовжує добросовісно користуватись орендованою земельною ділянкою, використовує її за цільовим призначенням для сільськогосподарських потреб та належним чином виконує договірні зобов'язання в частині внесення орендної плати, а також той факт, що орендодавець не надав суду будь-яких обґрунтованих заперечень, які б унеможливлювали подальшу пролонгацію орендних відносин, суд дійшов до висновку, що договір оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 р. (зареєстрований 24.03.2010 р.) є поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо неможливості задоволення позову, оскільки вони спростовуються вищезазначеними обставинами справи та вимогами законодавства України.

Господарський суд звертає увагу на те, що позивачем до позову додано квитанція № 11 від 15.06.2017 р. про сплату 3 200 грн. 00 коп. судового збору. Однак, в рішення господарського суду Запорізької області від 07.02.2018 р. у справі № 908/2483/17 (суддя Федорова О.В.) зазначено, що представник позивача подав суду письмові пояснення, що платіжною квитанцією, яка долучена до позову, сплачено судовий збір в сумі 3200,00 грн. за двома позовами в сумі 1600,00 грн. у даній справі та 1600,00 грн. у справі № 908/2484/17, про що у справі № 908/2484/17 також будуть подані пояснення до суду.

Враховуючи вищевикладене, в порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1 600 грн. 00 коп. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма Росія, с. Верхній Токмак, Чернігівський район, Запорізька область до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, м. Запоріжжя задовольнити.

Визнати поновленим на 5 (пять) років договір оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 р., зареєстрований 24.03.2010 р. Токмацьким міськрайонним відділом Запорізької регіональної філії ДП Центр ДЗК на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди земельної ділянки № 26 від 13.11.2009 р.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (69095 м. Запоріжжя, вул. Українська, 50, ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма Росія (71230 Запорізька область Чернігівський район, с. Верхній Токмак, вул. Центральна, 5, ) 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення оформлено та підписано 12 квітня 2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Дроздова