Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р.

м. Житомир

Справа № 906/1077/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання: Степанченко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Житомирського національного агроекологічного університету

про стягнення 4113,92грн

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 4113,92грн, з яких: 1787,51грн - пеня; 99,46грн - 3% річних; 2226,95грн - інфляційні нарахування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015.

Ухвалою суду від 06.12.2017 зазначену вище позовну заяву прийнято; порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду в засіданні суду.

15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України, внесені Законом України №2147-VIII від 03.10.2017, відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на викладене, ухвалою від 19.12.2018 судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; визначено стадію розгляду справи - підготовче засідання; призначено проведення підготовчого засідання.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. На підтвердження факту направлення відповідачу копії ухвали суду від 19.03.2018, судом долучено до матеріалів справи копію реєстру Ф103 на відправку рекомендованої з повідомленням кореспонденції (судова повістка) за 21.03.2018 (а.с. 163).

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 161).

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки поштова кореспонденція направлялась сторонам за їх юридичними адресами, суд вважає, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для повідомлення сторін про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останніх у судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та Житомирським національним агроекологічним університетом (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 (далі - Договір) (а.с. 15-19).

За умовами п.1.1 та п.1.2 Договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець - прийняти та оплатити цей природній газ (надалі газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 Договору сторони передбачили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактичні ціна й вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п.5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

За умовами п.5.2 Договору ціна за 1000 куб.м природного газу становить 1091,00грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахуванням податку на додану вартість. До сплати за 1000куб.м природного газу - 1091,00грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20грн, всього з ПДВ - 1309,20грн.

Згідно п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.11 Договору).

Додатковими угодами до Договору, а саме: №1 від 01.04.2015, №3 від 18.09.2015, №4 від 06.11.2015, №5 від 10.12.2015, №7 від 31.12.2015 внесено зміни до договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 щодо кількості та фізико-хімічних показників газу, ціни газу, порядку і умов проведення розрахунків, а також з 01.12.2015 викладено в новій редакції банківські реквізити продавця (а.с. 21-25).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015, який за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як судом зазначалося вище, п.6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 позивач передав, а відповідач отримав природний газ, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться копії актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.05.2015, 30.06.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015 (а.с. 26-34).

Таким чином, позивачем свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 виконано належним чином.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе вказаним вище договором зобов'язання щодо своєчасної оплати за переданий позивачем природний газ за період січень-лютий 2015 року належним чином не виконав. Тому, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за отриманий у січні 2015 року і лютому 2015 року природний газ у розмірах 20619,92грн та 18925,80грн - відповідно.

Судом критично оцінюється посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, на внесення 13.03.2015 плати за природний газ за спірні періоди в сумах 20619,92грн та 18925,80грн, з огляду на наступне.

Дійсно, з доданої до позовної заяви довідки по операціях за договором купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 (а.с. 36) вбачається, що 13.03.2015 відповідач сплатив позивачу 20619,92грн і 18925,80грн за отриманий природний газ за січень та лютий 2015 року - відповідно.

Разом з тим, у матеріалах справи знаходиться лист відповідача №384/1 від 16.03.2015, яким останній повідомляє позивача про зміну платіжних реквізитів та просить внести відповідні зміни до договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 (а.с. 20).

Водночас, листом №384 від 16.03.2015 Житомирський національний агроекологічний університет повідомляє позивача про те, що 13.03.2015 ним як покупцем згідно договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 помилково було перераховано кошти за природний газ на суму 20619,92грн і 18925,80грн не з належного рахунку зі спеціальним режимом використання, у зв'язку з чим просить ПАТ "НАК "Нафтогаз України" повернути кошти на загальну суму 39545,72грн на належний рахунок (а.с.155). При цьому, відповідач гарантував перерахування позивачу вказаних сум у той же робочий день.

Так, з довідки по операціях за договором купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 вбачається, що 25.03.2015 позивачем згідно листа відповідача №384 від 16.03.2015 здійснено повернення грошових коштів у розмірі 39545,72грн (а.с. 36).

31.03.2015 відповідачем перераховано позивачу 20619,92грн і 18925,80грн за отриманий природний газ за січень та лютий 2015 року - відповідно, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №225 від 30.03.2015 (а.с. 104) та №224 від 30.03.2015 (а.с. 106), які одержані банком 31.03.2015.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем дійсно здійснено проплату вартості отриманого від позивача природного газу за період січень-лютий 2015 року з порушенням строку, визначеного умовами договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015.

Тобто, у відповідача перед позивачем у період 15.02.2015-30.03.2015 існувала заборгованість зі сплати вартості отриманого у січні 2015 року природного газу в сумі 20619,92грн та в період 15.03.2015-30.03.2015 - борг зі сплати вартості отриманого у лютому 2015 року природного газу в розмірі 18925,80грн.

При цьому, відповідно до п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Пунктом 7.2 Договору сторони передбачили, зокрема, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Окрім того, відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає їх правильними і такими, що здійснені згідно вимог чинного законодавства, а тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 1787,51грн - пені (за період 15.02.2015-30.03.2015); 99,46грн - 3% річних (за період 15.02.2015-30.03.2015); 2226,95грн - інфляційних нарахувань (за період 01.03.2015-30.03.2015).

Судом критично оцінюється посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, на пропущення позивачем строку нарахування штрафних санкцій, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, положення зазначеної статті встановлюють шестимісячний строк саме для н а р а х у в а н н я штрафних санкцій, який повинен відраховуватись з дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми пені (а.с. 12-14), остання нараховувалась за періоди 15.02.2015-30.03.2015 (за зобов'язаннями з оплати вартості природного газу за січень 2015 року) та 15.03.2015-30.03.2015 (за зобов'язаннями з оплати вартості природного газу за лютий 2015 року). Таким чином, позивачем не пропущено передбаченого чинним законодавством строку н а р а х у в а н н я штрафних санкцій, зокрема, пені.

Крім того, п.9.3 договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015 визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі, щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Таким чином, позивачем при зверненні до господарського суду з відповідною позовної заявою не пропущено і строк позовної давності.

Також, судом критично оцінюються доводи відповідача щодо порушення позивачем умов п.6.4 договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015, враховуючи наступне.

Пунктом 6.4 Договору передбачено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору, сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного покупцем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати продавця, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума боргу.

Водночас, сам відповідач у відзиві №20 від 10.01.2018 на позовну заяву зазначає, що зарахування сплачених ним позивачу грошових коштів у рахунок заборгованості, зокрема, зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, є п р а в о м, а не обов'язком останнього.

Таким чином, позивачем правомірно зараховано сплачені відповідачем 31.03.2018 суми 20619,92грн і 18925,80грн за отриманий природний газ за січень та лютий 2015 року - відповідно.

При цьому, варто зауважити, що порядок та умови здійснення розрахунків за природний газ визначено у п.6.1 договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015, а саме передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, доводи відповідача щодо затримки здійснення ним проплат за отриманий від позивача природний газ внаслідок невчасного отримання від останнього актів приймання-передачі природного газу, також не заслуговують на увагу, оскільки дані акти є документами, що підтверджують факт приймання-передачі природного газу продавцем покупцю. Водночас, порядок та умови проведення розрахунків передбачено розділом 3 договору купівлі-продажу природного газу №1538/15-ТЕ(Т)-10 від 23.01.2015, зокрема, пунктом 6.1 Договору.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, викладеного у відзиві №20 від 10.01.2018 на позовну заяву (а.с. 64-66), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При вирішенні питання щодо зменшення суми, нарахованої позивачем до стягнення пені, судом враховано, що відповідачем не доведено винятковості обставин, які є підставою для її зменшення. Зокрема, відповідач належними та допустимими доказами не обґрунтував наявність обставин, які мають істотне значення для задоволення клопотання про зменшення розміру пені.

При цьому, варто зазначити, що суд не наділений повноваженнями відмовляти позивачу в стягненні з відповідача обґрунтовано нарахованих штрафних санкцій, зменшувати обґрунтовано нараховану пеню чи відмовляти в її стягненні в цілому, ні за клопотанням відповідача, ні з власної ініціативи.

Оскільки, прийняття рішення щодо зменшення розміру санкцій є правом суду, а не його обов'язком, суд відмовляє відповідачу в задоволенні клопотання про зменшення розміру пені, викладеного у відзиві на позовну заяву №20 від 10.01.2018 (а.с. 64-66), у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю обставин, що є підставами для його задоволення.

Згідно ч.ч.2-4 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Житомирського національного агроекологічного університету (10008, м. Житомир, вул. Старий Бульвар, 7, ідентифікаційний код 00493681) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720):

- 1787,51грн - пені,

- 99,46грн - 3% річних,

- 2226,95грн – інфляційних нарахувань,

- 1600,00грн - судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.04.18

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2,3 - сторонам (рек. з повід.)