ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2018 р. Справа № 922/4051/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

представники сторін в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ", Харківська область, м. Мерефа (вх. №412 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 у справі № 922/4051/17 (суддя Добреля Н.С.; повне рішення складено 09.02.2018)

за позовом Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", Харківська область, м. Балаклія

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ", Харківська область, м. Мерефа

про стягнення 39398,15 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ" про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії № 547 від 01.04.2014 року в розмірі 39398,15 грн., з яких 33371,92 грн. за послуги з теплопостачання, 2716,27 грн. пені, 3004,96 грн. інфляційних втрат та 305,00 грн. 3% річних. Судові витрати позивач просив суд покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 по справі № 922/4051/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ" на користь Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" 33371,92 грн. основного боргу, 2716,27 грн. пені, 3004,96 грн. інфляційних втрат, 305,00 грн. 3% річних та 1600,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідач з даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 по справі у справі № 922/4051/17 про задоволення позовних вимог і прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю та стягнути з позивача суму судового збору, сплачену за подання цієї апеляційної скарги.

Порушення норм процесуального права відповідач вбачає в проведенні судового розгляду по даній справі без участі представника ТОВ "ТЕЛУР ФАРМ", оскільки судом не були забезпечені передбачені ст. 42 ГПК України права сторони відповідача брати участь у судовому засіданні, взяти участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, подати під час судового засідання заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань сторони позивача. Про неможливість участі в розгляді справи 06.02.2018 представника відповідача суд був заздалегідь письмово повідомлений, тому, на переконання ТОВ "ТЕЛУР ФАРМ", розгляд справи можливо було б відкласти. Крім того, скаржник стверджує, що позивачем в порушення обовязку доказування, позов не підкріплено жодними належними доказами, оскільки ТОВ "ТЕЛУР ФАРМ" не підписувало актів виконаних робіт з КП БРР "Балаклійські теплові мережі" внаслідок неналежного надання послуг з теплопостачання та невідповідності фактичним даним складених актів виконаних робіт. На думку скаржника в порушення вимог ст. 238 ч. 4 п. 1 ГПК України у мотивувальній частині рішення суду не зазначено в повному обсязі фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Так, з рішення не вбачається - з яких саме сум, за які саме періоди складається розмір заборгованості, встановлений судом, не вбачається - за якими тарифами вирахувана ця заборгованість.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.03.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ", Харківська область, м. Мерефа на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 у справі № 922/4051/17. Позивачу встановлено строк до 20.03.2018 для надання суду та відповідачу відзиву на апеляційну скаргу в порядку, визначеному ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від КП БРР "Балаклійські теплові мережі" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.ел.пошта № 405 від 20.03.2018), в якому позивач заперечує щодо змісту і вимог апеляційної скарги, натомість вважає рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 по справі № 922/4051/17 обґрунтованим та прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з відповідністю висновків у рішенні суду обставинам справи. Позивач зазначає, що ним було направлено на адресу відповідача акти виконаннях робіт, які наявні в матеріалах справи. Проте відповідач зазначені акти виконаних робіт не підписав та не здійснив оплати за надані послуги з постачання теплової енергії у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року та за жовтень 2017 року на загальну суму 33371,92 грн. Також, на виконання умов укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії № 547 від 01.04.2014, позивачем на адресу відповідача рекомендованим листом було направлено для підписання два примірники актів звірки розрахунків станом на 01.08.2017, які були отримані відповідачем згідно повідомлення про вручення. Позивач стверджує, що ним на адресу відповідача направлялась претензія та повторно направлялись примірники акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2017, які відповідачем отримані, але не повернуті позивачу із запереченнями щодо сум нарахувань. Відповідь на претензію відповідачем не надана, борг не погашено, заборгованість не спростована. Крім того, позивач відзначив, що ним було виставлено та надіслано відповідачу відповідні рахунки на оплату, і за період надання послуг відповідач жодним чином не повідомляв про неналежне надання або ненадання послуг виконавцем.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.03.2018 справу № 922/4051/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ", Харківська область, м. Мерефа на рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 у справі № 922/4051/17 призначено до розгляду на 17.04.18 о 12:30 год.

Сторони у справі були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, про що свідчать наявні у справі повідомлення (том 1 аркуші справи 164-165), однак у призначене судове засідання 17.04.2018 своїх представників не направили та про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, встановлено судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 01.04.2014 між позивачем - Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові Мережі" (Енергопостачальною організацією) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ" (споживачем) укладено договір про постачання теплової енергії за № 547 (далі - Договір).

У пункті 1 даного Договору сторони погодили, що Енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати Споживачеві, який розташований за адресою: 64200, АДРЕСА_1, 3, 4 (додаток 1в) теплову енергію в потрібних йому обсягах, а Споживач в свою чергу зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно пункту 2.1. Договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно додатка 1а, 1в до цього Договору у вигляді гарячої води або водяної пари на такі потреби: опалення приміщення.

Відповідно до пункту 10.1. Договору він набуває чинності з 01 квітня 2014 року та діє по 31 грудня 2014 року.

Поряд з цим, у пункті 10.4. Договору сторони передбачили, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів припинення Договору, судом першої інстанції встановлено і це не оспорюється сторонами, що зазначений договір є пролонгованим.

Згідно пункту 6.3. Договору Споживач зобовязався до 10 числа поточного місяця сплачувати за наданим Енергопостачальною організацією рахунком передбачувальний обсяг споживання послуг теплопостачання у порядку передплати, не нижче рівня попереднього місяця. По закінченню місяця Енергопостачальна організація до 5 числа наступного місяця виставляє рахунок за фактично відпущений обсяг послуг.

У пункті 6.5. Договору сторони погодили, що для споживачів, які не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається розрахунковим методом згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячних фактичних температур навколишнього повітря і теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації, та втрат тепла в мережах споживача. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується або зараховується (у разі переплати) на наступний розрахунковий період не пізніше 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно пункту 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем відповідно до умов Договору та згідно розпорядження про початок опалювального сезону (2016-2017р.) №707 від 10.10.2016, на підставі корінця наряду про підключення до мережі опалення №49 від 10.10.2016 та розпорядження про закінчення опалювального сезону №207 від 03.04.2017 було здійснено постачання теплової енергії в повному обсязі.

Також судом першої інстанції зясовано, що відповідно до умов Договору та згідно розпорядження про початок опалювального сезону (2017-2018р.) №754 від 09.10.2017, на підставі корінця наряду про підключення до мережі опалення №55 від 20.10.2017 позивач продовжує постачати теплову енергію в приміщення відповідача за адресою: 64200, АДРЕСА_1, 3, 4.

На підставі наявних у справі матеріалів судом першої інстанції встановлено, що позивачем було виставлено та надіслано відповідачу рахунки на оплату від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.11.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, від 06.04.2017, від 31.10.2017 та акти виконаних робіт за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року та за жовтень 2017 року, проте відповідач зазначені акти виконаних робіт не підписав, як і не здійснив оплати за надані послуги з постачання теплової енергії у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року та за жовтень 2017 року на загальну суму 33371,92 грн.

Пунктом 3.2.2. Договору передбачено, що Споживач зобовязаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим Договором, а також щомісячно до 20-го числа наступного місяця виконувати звірку розрахунків з підписання акту. Звірку розрахунків Споживач здійснює з Енергопостачальною організацією.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов Договору позивач 22.08.2017 направив на адресу відповідача рекомендованим листом для підписання два примірники акту звірки розрахунків, які були підписані відповідачем (том 1 аркуш справи 77).

25.09.2017 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про сплату заборгованості за вих. № 710.

07.11.2017 позивачем повторно направлено на адресу відповідача два примірники акту звірки взаємних розрахунків, які було вручено останньому 09.11.2017, проте відповідач відповіді на претензію не надав, акт звірки не підписав та борг перед позивачем за поставлену теплову енергію в розмірі 33371,92 грн. не погасив, що й стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі позивач зазначив, що відповідач в порушення пунктів 1, 3.2.2., 6.1., 6.2., 6.3. Договору, пункту 40 "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, пунктів 18, 20, 30 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ від 11.07.2005 № 630, положень Закону України "Про житлово - комунальні послуги", статті 19 Закону України "Про теплопостачання", вартість наданих послуг з постачання теплової енергії не сплатив, в звязку з чим його заборгованість станом на 01.11.2017 за опалювальні періоди з листопада 2016 по квітень 2017 року (включно) та за жовтень 2017 року за Договором від 01.04.2014 № 547 складає 33371,92 грн.

Крім того, у пункті 7.2.2. Договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію - нараховується пеня на користь Енергопостачальної організації у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Пеня нараховується, починаючи з 16 числа місяця, наступного за звітним.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобовязань за Договором позивачем нараховано та заявлено до стягнення 2716,27 грн. пені згідно пункту 7.2.2. Договору, а також 3004,96 грн. інфляційних втрат та 305,00 грн. 3 % річних на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Приймаючи рішення з даного спору суд першої інстанції виходив з того, що відповідач наявність заявленої до стягнення суми заборгованості не спростував, відзиву на позов та документів, що підтверджували б сплату заборгованості, не надав, а тому з огляду на доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов Договору та чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь відповідача заборгованість за Договором про постачання теплової енергії від 01.04.2014 № 547 в розмірі 33371,92 грн., а також 2716,27 грн. пені, 3004,96 грн. інфляційних втрат та 305,00 грн. 3 % річних.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається, а зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на предмет спору у справі та зміст спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що відповідач у відповідності до умов Договору про постачання теплової енергії від 01.04.2014 № 547 має здійснювати оплату за поставлену теплову енергію до 10 числа поточного місяця, проте останнім не було виконано обов`язку щодо оплати поставленої теплової енергії за опалювальні періоди з листопада 2016 по квітень 2017 року (включно) та за жовтень 2017 року в сумі 33371,92 грн.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи відсутність належних доказів, які б свідчили про те, що заявлена до стягнення сума заборгованості за Договором є погашеною, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про наявність правових підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами Договору передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 7.2.2. Договору) та порядок її нарахування (починаючи з 16 числа місяця, наступного за звітним).

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 2716,27 грн., а наданий до позовної заяви розрахунок пені відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства, тому вимога про її стягнення вмотивовано задоволена судом першої інстанції.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 305,00 грн. та 3004,96 грн. інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, нараховані вірно, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і в цій частині.

Заявник апеляційної скарги цих висновків суду першої інстанції не спростував.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії не підтверджується доданими до позовної заяви доказами, зокрема актами виконаних робіт, оскільки він їх не підписував внаслідок неналежного надання позивачем послуг з теплопостачання за Договором та з огляду на невідповідність складених позивачем актів виконаних робіт фактичним даним.

Однак вказані твердження відповідача визнаються колегією суддів необґрунтованими, а посилання скаржника на неналежність цих доказів - безпідставними, оскільки факт неналежного надання або ненадання позивачем обумовлених Договором послуг та у заявленому обсязі не підтверджено відповідачем жодними доказами. Встановлений чинним законодавством порядок встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг відповідачем не дотримано. Відповідні докази суду апеляційної інстанції не надані.

Так, при укладенні Договору про постачання теплової енергії від 01.04.2014 № 547 обидві сторони зобовязалися керуватися "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198 та "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затвердженими постановою Кабінетом Міністрів України № 630 від 21.07.2005.

Згідно пункту 33 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного звязку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.

Згідно пункту 35 згаданих Правил представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов'язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з'явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку.

Відповідно до пункту 37 цих Правил за результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт -претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця.

Також, споживач у разі порушення теплопостачальною організацією умов договору має право викликати її представника для складення та підписання акта, у якому зазначаються строки, види порушень тощо (пункт 39 "Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005).

Із матеріалів справи вбачається, що за спірний період надання позивачем послуг з постачання теплової енергії за Договором, відповідач не повідомляв про неналежне надання або ненадання послуг виконавцем, в звязку з чим позицію скаржника щодо неналежного надання позивачем послуг за Договором слід вважати непідтвердженою фактичними доказами.

Крім того, колегією суддів відхиляються і доводи відповідача про те, що з рішення суду першої інстанції не вбачається з яких сум та за які періоди складається розмір заборгованості і за якими тарифами вирахувана ця заборгованість, з огляду на наступне.

За умовами пункту 6.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі, в національній валюті України відповідно до встановлених згідно чинного законодавства України тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (пункт 6.2. Договору).

Згідно Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1757 від 29.09.2016, №2126 від 02.12.2016, №151 від 01.02.2017 (офіційний сайт - http://www.nerc.gov.ua), встановлено тарифи на теплову енергію для юридичних осіб по КП БРР "Балаклійські теплові мережі" за вказані у позовній заяві опалювальні періоди з листопада 2016 року по квітень 2017 року (включно) та за жовтень 2017 року. Саме згідно вказаних Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, позивач нараховував вартість послуг з централізованого опалення приміщень відповідача за Договором від 01.04.2014 № 547. Вказане підтверджується наявним у справі розрахунком заборгованості відповідача, який перевірено судом першої інстанції та відображено в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Наведеним спростовуються доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного ним судового рішення.

Колегія суддів також вважає безпідставними аргументи відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час проведення розгляду даної справи по суті без часті представника ТОВ "ТЕЛУР ФАРМ", незважаючи на його клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на таке.

У відповідності до статті 42 Господарського процесуального кодексу України участь у судовому засіданні є правом сторони.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Із матеріалів справи вбачається, що явка представника відповідача в судове засідання 06.02.2018 судом першої інстанції не визнавалася обовязковою, керівник ТОВ "ТЕЛУР ФАРМ" - ОСОБА_1 не був позбавлений можливості представляти інтереси підприємства в суді або уповноважити іншого представника для участі у судовому засіданні, неявка відповідача не перешкоджала розгляду справи, а наявних у справі матеріалів було достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

У разі відкладення розгляду справи за відсутності достатніх підстав, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Судом першої інстанції була забезпечена відповідачеві можливість реалізувати свої процесуальні права, а тому наведені відповідачем доводи не можуть бути підставами для скасування законного та обґрунтованого рішення, що переглядається судом апеляційної інстанції.

Водночас, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що ухвалою суду першої інстанції від 04.12.2017 було порушено провадження у справі та зобов'язано відповідача надати до суду відзив на позов з документами в його обґрунтування.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до підпункту 9 пункту 1 Розділу XI Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

Ухвалою суду першої інстанції від 18.12.2017 дану справу № 922/4051/17 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у ній та призначено підготовче засідання на 16.01.2018. Даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також для надання письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Враховуючи те, що ухвалу суду від 18.12.2017 було отримано відповідачем 26.12.2017, тому строк, встановлений відповідачу на подачу відзиву на позов та документів в його обґрунтування сплив 10.01.2018.

Однак відповідач в підготовче засідання, призначене на 16.01.2018 не з'явився, відзиву на позов не надав і про причини неявки суд першої інстанції не повідомив.

В підготовчому судовому засіданні 16.01.2018 ухвалою суду на підставі статей 177, 185 Господарського процесуального кодексу України було закрито підготовче провадження у справі №922/4051/17 та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 16.01.2018.

У відповідності до частини другої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвалою від 16.01.2018 повідомлено відповідача про призначення справи до судового розгляду по суті на 06.02.2018.

Однак представник відповідача в судове засідання 06.02.2018 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, на яку посилається відповідач у апеляційній скарзі, окрім прав, також встановлено обовязки учасників справи, зокрема: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

Однак відповідач в порядку та строки, встановлені законом та судом, не надіслав до Господарського суду Харківської області та на адресу позивача відзив на позовну заяву, не направив свого представника до суду, чим не виконав процесуальні дії у встановлені законом та судом строки, та на свій розсуд розпорядився на стадії підготовчого провадження у підготовчому засіданні, яке відбулося 16.01.2018, та в судовому засіданні 06.02.2018 при розгляді справи по суті, правами, передбаченими статтями 13, 42 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів, з урахуванням меж перегляду апеляційної скарги, зазначає, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 у справі № 922/4051/17 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ", Харківська область, м. Мерефа не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛУР ФАРМ", Харківська область, м. Мерефа залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 у справі № 922/4051/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.04.18

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пелипенко Н.М.