Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/185/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі судового засідання: Шевчук - Сингаївської І. Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: Логвиненко Л.Г. - представник за дов. від 02.01.2018

- від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (м. Дніпро)

до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (Житомирська область, м. Радомишль)

про стягнення 244008,18 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" 244008,18 грн., з яких, 210108,82 грн. основного боргу, 17300,25 грн. пені, 2843,89 грн. 3 % річних, 13755,22 грн. інфляційних, а також сплачену суму судового збору у розмірі 3660,12 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані несвоєчасною сплатою відповідачем боргу за поставлений товар на підставі договору поставки № 1569/К від 14.07.2017.

Ухвалою від 19.03.2018 господарський суд відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначив засідання суду для розгляду справи по суті на 12.04.2018 о 14:30, витребував від сторін відповідні документи.

Представник позивача в засіданні суду позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника в засідання суду не направив, про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 62).

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву відповідно до ст. 42 ГПК України є правом відповідача а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву на позовну заяву не перешкоджає повному та всебічному розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

14.07.2017 між ТОВ "АВ метал груп" (постачальник/позивач) та ПАТ "Пиво -безалкогольний комбінат "Радомишль" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №1569/К (далі - договір) (а. с. 12, 13), за п. 1.1. якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором поставляти, а покупець, у випадку відсутності зауважень до якості, приймати і оплачувати запасні частини до виробничого обладнання (далі - товар).

Сторони у п. 1.2. договору погодили, що товар має бути поставлений у кількості та асортименті згідно із специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору. Товар має бути належної якості та відповідати стандартам, технічним умовам, іншій нормативно -технічній документації (сертифікату якості (безпеки), санітарно - гігієнічним вимогам), які встановлюють вимоги до якості для товару, надаються постачальником за вимогою покупця та входять до вартості товару.

Особливості виготовлення та/або поставки товару, у тому числі строки поставки окремих партій визначаються у специфікації (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору загальна сума договору визначається сукупністю погоджених та підписаних обома сторонами специфікацій у грошовому виразі, але не повинна перевищувати 300000,00 грн.

Згідно з 3.2. договору покупець сплачує за товар, що поставляється за даним договором, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника відповідно до банківських реквізитів останнього на умовах, передбачених додатком до даного договору (специфікацією).

Моментом оплати вважається момент зарахування коштів на рахунок постачальника. Якщо строк оплати припадає на неплатіжний день, то останнім днем оплати вважається перший наступний платіжний день (п. 3.3.).

Пунктом 4.1 договору сторонами погоджено, що передача товару здійснюється відповідно до умов поставки, що підтверджується підписанням представниками сторін відповідних видаткових накладних. Моментом переходу ризиків пошкодження та втрати товару та права власності від постачальника до покупця є момент передачі товару від постачальника до покупця. Датою поставки вважається дата підписання покупцем накладної на отримання товару на складі покупця.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що він діє з дати його підписання та скріплення печатками по 31.12.2017 включно, але у будь - якому разі до повного виконання сторонами зобов'язань за договором, взятих на себе до вищевказаної дати. Дострокове припинення цього договору можливе лише за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди, крім випадків, передбачених п. 9.5 цього договору.

До вказаного договору між сторонами укладено специфікації № 1 від 14.07.2017 та № 2 від 21.08.2017 як додатки до договору (а. с.14-15, 65), відповідно до яких погоджено товар, його кількість та ціни.

У п. 2 специфікації № 1 від 14.07.2017 (а. с.14,15) вказано, що загальна сума додатку (специфікації) до договору поставки № 1569/К від 14.07.2017 становить 268354,57 грн., у тому числі ПДВ 20% - 44725,76 грн. (за видатковою накладною №2034305 від 15.08.2017 на суму 268354,57 грн.).

Сторонами у п. 3 специфікації № 1 від 14.07.2017 також погоджено порядок оплати: оплата здійснюється покупцем на поточний рахунок постачальника на умовах:

- передоплати 20 % вартості товару, що постачається по цій специфікації, що дорівнює 53670,00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 10734,16 грн.;

- оплати решти 80 % вартості товару, що постачається по цій специфікації, що дорівнює 214684,57 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 42936,91 грн. протягом 30 календарних днів з моменту остаточного та повного постачання товару за додатком до даного договору (специфікацією), але тільки у платіжний день на момент підписання договору, платіжний день - вівторок і четвер).

У разі, якщо кінцевий термін платежу припадає на період з 25 числа місяця включно по останній календарний день місяця включно, то цей платіж переноситься на перший робочий платіжний день наступного місяця.

Постачальник зобов'язаний передати товар покупцю протягом 14 календарних днів з моменту виконання покупцем зобов'язань по п. 3.1. цієї специфікації (п. 4 специфікації № 1 від 14.07.2017).

У специфікації № 2 від 21.08.2017 (а. с. 65) вказано, що загальна вартість товару, який поставляється за даною специфікацією, складає 18886,02 грн. (за видатковою накладною № 2039703 від 14.09.2017 на суму 18886,02 грн.).

Відповідно п. 5 специфікації № 2 від 21.08.2017 визначено умови оплати:

- попередня оплата у розмірі 20% вартості товару, зазначеного у цій специфікації;

- 80 % вартості товару, зазначеного в даній специфікації, сплачується покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.

На виконання умов договору позивач на підставі рахунків (а. с. 67, 68) поставив відповідачу товар на загальну суму 287240,59 грн., що підтверджується такими видатковими накладними (а. с.16,17):

- № 2034305 від 15.08.2017 на суму 268354,57 грн.;

- № 2039703 від 14.09.2017 на суму 18886,02 грн.

В матеріалах справи є довіреності відповідача на отримання від позивача товару, вказаного у видаткових накладних (а.с. 18,20).

Про факт поставки відповідачу товару свідчать податкові накладні та відповідні квитанції, прийняті відповідним органом ДФС України (а. с. 69-80).

Як зазначено позивачем, відповідач частково розрахувався за отриманий товар на суму 77131,77 грн., про що свідчить банківська виписка (а. с. 22-25).

Залишок боргу за вказаними видатковими накладними становить 210108,82 грн.

Слід вказати, що за видатковою накладною № 2034305 від 15.08.2017 на суму 268354,57 грн., строк сплати боргу настав 14.09.2017, а за видатковою накладною №2039703 від 14.09.2017 на суму 18886,02 грн. - 17.10.2017.

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання по оплаті товару у погоджений строк не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 210108,82 грн., яка на час розгляду справи не змінилась.

Позивачем було направлено відповідачу претензію вих. № 14 від 06.11.2017 (а. с. 27-28) про сплату боргу за поставлений товар, яка за даними позивача була залишена без відповіді та задоволення.

Крім того, в матеріалах справи є копія акту звірки взаємних розрахунків (а.с. 26, 89), відповідно до якого відповідачем визнано залишок боргу у сумі 210108,82 грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1,2 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.175 ГК України майново - господарськими визнаються цивільно -правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності із ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

3. Щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 17300,25 грн.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 17300,25 грн. посилаючись на п. 6.2 договору, відповідно до якого сторонами погоджено, що за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань по п. 3.2 покупець сплачує пеню у розмірі 0,05 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше 5 % від суми заборгованості.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України і статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР (зі змінами) платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку позивача, наведеному у позовній заяві, сума пені у розмірі 17300,25 грн. розрахована за відповідні періоди таким чином:

- з 15.09.2017 по 26.09.2017 на суму боргу 196222,80 грн. - у розмірі 1177,34 грн.;

- з 28.09.2017 по 01.03.2018 на суму боргу 191222,80 грн. - у розмірі 14819,77 грн.;

- з 15.10.2017 по 01.03.2018 на суму боргу 18886,02 грн. - у розмірі 1303,14 грн.

Судом враховано, що строк оплати за видатковими накладними настав 14.09.2017 та 17.10.2017, тому розрахунок на суму боргу за видатковою накладною №2039703 від 14.09.2017 на суму 18886,02 грн. позивачу слід було проводити з 17.10.2017.

Судом перевірено правильність розрахунку пені, внаслідок чого встановлено, що розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Оскільки позивач не скористався правом на збільшення позовних вимог в частині донарахованої суми пені, до задоволення підлягає пеня в сумі 17300,25 грн., тобто в межах заявлених ним позовних вимог.

4. Стосовно обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 13755,22 грн. та 3% річних у розмірі 2843,89 грн., згідно з розрахунками, викладеними у позовній заяві.

Приписами ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань судом встановлено його неправильність, оскільки позивачем розрахунок проводився не за кожний повний місяць прострочення боргу, а за періоди з 15.09.2017 по 26.09.2017, з 28.09.2017 по 01.03.2018 та з 15.10.2017 по 01.03.2018, тому здійснивши власний розрахунок суд прийшов до висновку про правильну їх суму у розмірі 11573,68 грн.

Щодо 3% річних суд, здійснивши їх перерахунок, прийшов до висновку про його хибність на 03,12 грн., тому 3% річних підлягають задоволенню на суму 2840,77 грн..

5. Висновок господарського суду за результатами розгляду позовної заяви.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому розгляді справи та надання відзиву на позовну заяву, доказів сплати заборгованості суду не надав.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 241823,52 грн., з яких 210108,82 грн. основного боргу, 17300,25 грн. пені, 11573,68 грн. інфляційних нарахувань та 2840,77 грн. 3% річних.

В частині стягнення суми інфляційних нарахувань у розмірі 2181,54 грн. та 3% річних у розмірі 03,12 грн. відмовити за безпідставністю нарахування.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська область, м. Радомишль, вул. Микгород, 71, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ метал груп" (49000, м. Дніпро, вул. Шолом - Алейхема, буд. 5, )

- 210108,82 грн. основного боргу;

- 17300,25 грн. пені;

- 11573,68 грн. інфляційних нарахувань;

- 2840,77 грн. 3% річних;

- 3627,35 грн. судового збору.

3. Відмовити в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 2181,54 грн.

4. Відмовити в частині стягнення 3% річних у розмірі 03,12 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.04.18

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (реком. з повідомл.)