КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"02" квітня 2018 р. Справа№ 910/9186/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року

у справі № 910/9186/16 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк"

до Приватного акціонерного товариства „Спільне підприємство Ен Ес Ай Констракшн"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у справі №910/9186/16, серед іншого, затверджено реєстр вимог кредиторів боржника, до якого, в тому числі, включено вимоги ПАТ „Укрсоцбанк" на суму 830 506 549,95 грн., з яких 16 536,00 грн. - першої черги, 730 961 491,24 грн. - четвертої черги та 99 528 522,71 - шостої черги.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Укрсоцбанк" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у даній справі в частині відхилених вимог банку на суму 49 145 605,29 грн. та включити їх до вимог четвертої черги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018 року вказану апеляційну скаргу у справі № 910/9186/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Доманської М.Л., Пантелієнка В.О.

Розглянувши апеляційну скаргу ПАТ „Укрсоцбанк", апеляційний суд дійшов висновку, що вона має бути залишена без руху з огляду на наступне.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України „Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII „Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до пп. 13 п. 1 розділу XI „Перехідні положення" ГПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, статтею 93 ГПК України в редакції, що діяла до 15.12.2017 року (станом на дату прийняття оскаржуваної ухвали), передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року є 19.12.2017 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 16.03.2018 року, що підтверджується штампом господарського суду міста Києва про одержання апеляційної скарги із зазначенням дати та вхідного номера, тобто з пропуском п'ятиденного процесуального строку на апеляційне оскарження на три місяці.

Одночасно апелянт просив поновити строк для подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що недоліки ухвали суду першої інстанції в частині черговості задоволених вимог скаржника були виявлені лише при перевірці обліку заборгованості боржника у відповідних системах банку, що унеможливлювало представника банку виявити вказані недоліки під час судового засідання.

Розглянувши клопотання ПАТ „Укрсоцбанк" про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що викладені в ньому причини не є поважними з огляду на наступне.

Заяву (клопотання) про поновлення пропущеного строку може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою.

Відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Такими поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно приписів чинного законодавства клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Отже, норми чинного законодавства пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами ГПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.07.2016 року у справі № Б29/162-10, відповідно до якої одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії»).

У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України»).

Як вбачається з матеріалів справи, під час прийняття оскаржуваної ухвали представник банку був присутній в судовому засіданні, про що свідчить протокол судового засідання та вступна частина відповідної ухвали суду.

Колегія суддів зазначає, що необхідною передумовою здійснення стороною права апеляційного оскарження є обізнаність зі змістом рішення (ухвали) суду, що дає можливість заявнику викласти свої вимоги та зазначити підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення в апеляційному порядку, як того вимагає пункт 5 частини другою статті 258 ГПК України.

Так, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 14.12.2017 року направлено учасникам справи 20.12.2017 року, про що зазначено у п. 9 ухвали та підтверджується відміткою на зворотньому боці останнього аркушу ухвали.

Також слід зазначити, що вказану ухвалу було розміщено в загальнодоступному Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З моменту її офіційного оприлюднення та внесення відповідного запису до ЄДР інформація про прийняття оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду від 14.12.2017 року стала загальновідомою.

Тобто, зазначені вище обставини свідчать про те, що скаржник був обізнаний про розгляд судом першої інстанції реєстру вимог кредиторів, про прийняття відповідної ухвали суду та про її зміст принаймні ще у грудні 2017 року, а відтак погодився з нею.

В той же час, доводи апелянта щодо виявлення недоліків ухвали місцевого суду лише при перевірці обліку заборгованості боржника у відповідних системах банку через три місяці, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження, судом визнаються неповажними, оскільки банком було подану заяву з додатковими вимогами до боржника, яка містить відповідні розрахунки, а відтак, будучи обізнаним зі змістом оскаржуваної ухвали, уповноважена особа скаржника мала можливість порівняти заявлені суми із визнаними судом, в тому числі і щодо черговості вимог банку, і як наслідок звернутись до суду з апеляційною скаргою у розумні строки.

При цьому, в порушення норм статей 73-80 Господарського процесуального кодексу України, скаржником не надано будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження викладених у заявленому клопотанні обставин.

Таким чином, скаржник, обізнаний про зміст ухвали у грудні 2017 року, оскаржив її лише 16.03.2018 року, тобто через три місяця після її прийняття, навівши при цьому причини, які визнані судом неповажними, оскільки можливість виявити відповідні недоліки залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

Згідно з п. 3 ст. 260 ГПК України в чинній редакції апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ „Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року підлягає залишенню без руху, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

Крім того, як було зазначено вище, банк звернувся до суду із даною апеляційною скаргою 16.03.2018 року, що підтверджується штампом господарського суду міста Києва про одержання апеляційної скарги із зазначенням дати та вхідного номера, відтак подана апеляційна скарга має відповідати вимогам чинної редакції Господарського процесуального кодексу України.

Так, статтею 258 ГПК України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, відповідно до частини третьої якої до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Вищенаведеним Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, зокрема, внесено зміни до Закону України „Про судовий збір", які набрали чинності з 15.12.2017 року.

Згідно п. 2.4 ч. 2 ст. 4 наведеного Закону за подання апеляційної скарги у справі про банкрутство справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Скаржником в апеляційному порядку оскаржується ухвала господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року, прийнята в тому числі за наслідками розгляду заяви ПАТ „Укрсоцбанк" з додатковими грошовими вимогами до боржника, за яку банком було сплачено 2 756,00 грн. судового збору згідно платіжного доручення № від 30.06.2016 року, а відтак за подання даної апеляційної скарги апелянтом мало бути сплачено судовий збір у розмірі 4 134,00 грн. (2756х150%).

Проте, з додатків до апеляційної скарги, а саме платіжного доручення № від 15.03.2018 року вбачається, що скаржником за подання даної апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 800,00 грн., тобто у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством України, у зв'язку з чим апелянту необхідно доплатити 3 334,00 грн. (4134-800).

Частиною 2 статті 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

У свою чергу, частина 1 ст. 174 ГПК України містить положення, відповідно до якого суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

За викладених вище обставин, апеляційна скарга ПАТ „Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року підлягає залишенню без руху у зв'язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, а також визнанням причин пропуску строку на подання апеляційної скарги неповажними, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги

Керуючись статтями 234, 255, 258, 260, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у справі №910/9186/16 - залишити без руху.

2. Надати Публічному акціонерному товариству „Укрсоцбанк" строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

3. Копію ухвали надіслати учасникам провадження у справі.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко