Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/93/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Сидорчук О.В.

- за участю представників сторін:

від позивача: Немировський В.І., адвокат, посвідчення №000769 від 24.03.2016;

від відповідача: не прибув

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Алєксєєнко Наталії Вікторівни (с. Стремигород, Коростенського р-ну, Житомирської області)

до Фізичної особи-підприємця Хілі Юрія Миколайовича (м. Коростень, Житомирської області)

про стягнення 21168,33 грн.

13 лютого 2018р. через діловодну службу Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Алексеєнко Наталії Вікторівни (с. Стремигород, Коростенського р-ну, Житомирської обл.) до відповідача Фізичної особи-підприємця Хілі Юрія Миколайовича (м. Коростень, Житомирської області) про стягнення 21168,33 грн., з яких: 17920, грн. - заборгованості по орендній платі, 2087, 04 грн. - пені, 231, 24 грн. - 3% річних, 930, 04 грн. - інфляційні втрати, нарахованих за Договором оренди від 10.07.2017р.

В якості правових підстав позову позивач посилається на 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 759 ЦК України.

Ухвалою від 20 лютого 2018р. господарський суд відкрив провадження справі №906/93/18 за правилами спрощеного позовного провадження.

28 лютого 2018р. до господарського суду повернулася ухвала суду про відкриття провадження у справі, яка була надіслана на адресу відповідача з відміткою органу зв'язку про причини невручення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 43-45).

В засіданні суду 19.03.18р. господарський суд згідно ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" отримано Витяг щодо відповідача, за результатами якого встановлено місце проживання якого: 11500, АДРЕСА_1 (а.с. 49-50).

Ухвалою від 19.03.18р. господарський суд відклав розгляд справи по суті та встановив відповідачу додатковий строк для подання відзиву на позов.

29.03.18р. до господарського суду повернулася ухвала суду від 19.03.18р. про відкладення розгляду справи по суті з відміткою органу зв'язку про причини невручення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 61-63).

В засіданні суду 12.04.18р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач відзиву на позов не подав, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті, вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.2017р. між Фізичною особою-підприємцем Алєксєєнко Наталією Вікторівною (як орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Хіля Юрієм Миколаєвичем (як орендар) був укладений Договір оренди нежитлових приміщень, згідно якого орендодавець зобов'язався передати орендарю нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Коростень, вул. Базарна, пл. 13 та згідно з виконаним технічним розрахунком, складають 49, 77 кв.м. зазначеного будинку за плану на строк, встановлений цим Договором (надалі за текстом - Договір оренди від 10.07.2017р.) (а.с. 11-14).

Приміщення надається в користування строком на 364 календарних дні з моменту підписання сторонами цього договору (п. 1.2. Договору оренди від 10.07.2017р.).

Приміщення за цим договором передається за актом приймання-передачі (п. 1.4. Договору оренди від 10.07.2017р. ).

Приміщення передається з метою використання його під магазин (п. 1.5. Договору оренди від 10.07.2017р.).

Права, обов'язки орендодавця та орендаря передбачено розділами 2-5 Договору оренди від 10.07.2017р.

У пункті 6.1. Договору оренди від 10.07.2017р. передбачено, що сума орендної плати в місяць по даному договору встановлюється в таких розмірах:

- перший місяць - 7465 грн. на місяць;

- надалі - 8960 грн. на місяць. Податок на додану вартість не нараховується.

Орендна плата нараховується з дня підписання сторонами цього договору і до дня повернення орендарем приміщень орендодавцю по відповідному акту приймання-передачі, відповідно до п. 6.1. цього договору (п. 6.2. Договору оренди від 10.07.2017р.).

У п. 6.3 Договору оренди від 10.07.2017р. сторони домовились, що орендар здійснює оплату орендних платежів щомісячно до 1 числа поточного місяця готівкою або на розрахунковий рахунок орендодавця в гривнях.

За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує торендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, включаючи день платежу (п. 6.5. Договору оренди від 10.07.2017р.).

Строк дії Договору оренди від 10.07.2017р., згідно п. 7.1. якого, - з моменту підписання та діє протягом 364 дні, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору.

10 липня 2017р. за актом приймання-передачі приміщень приміщення, що знаходиться за адресою: м. Коростень, Базарна площа, б. 13, площею 49,77 кв.м. орендодавець передав орендарю (а.с. 14).

Орендоване нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Коростень, Базарна площа, б. 13, площею 49,77 кв.м. зареєстроване на праві власності за гр. Алєксєєнко В.Ф., про що свідчить копія Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.12.2015р. та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №507898852 від 24.12.2015р., однак згідно довіреності від 10.05.2017р. передано в управління належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення №2 (два), загальною площею 218,7кв.м., що знаходиться за адресою: м. Коростень, вул. Базарна площа, будинок №13 (тринадцять), Житомирська область - гр.Алєксєєнко Наталії Вікторівні (а.с. 66-70).

01 листопада 2017р. за вих.№1/17 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою про сплату заборгованості по орендній платі в сумі 17 920, 00 грн., а також за прострочення сплати коштів нарахував 748, 71 грн. пені, 723, 97 грн. суми інфляційних втрат та 89,84 грн. 3% річних. Крім того, позивач вимагав повернути орендоване приміщення згідно акту прийому-передачі в тому стані, що існувало на момент передачі в оренду (а.с. 16-22).

Відповідач в досудовому порядку не погасив суму заборгованості по орендній платі, внаслідок чого позивач змушений був звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 17 920, 00 грн.

Позивач заявив додаткові матеріально-правові вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 2087, 04 грн., 321, 24 грн. 3% річних, 930, 04 грн. суми інфляційних втрат.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правовий аналіз Договору № оренди нежитлових приміщень від 10.07.2017р. за своїм змістом є договором найму (оренди) та підадає під правове регулювання глави 58 ЦК України.

Відповідно до ч.1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Коростень, Базарна площа, б. 13, площею 49,77 кв.м. було передано позивачем відповідачу без зауважень.

Позивач стягує з відповідача заборгованість по орендній платі за період з вересня -жовтня 2017р. на суму 17920 грн.

Своєчасне внесення орендної плати за користування майном є одним з основних обов'язків наймача (орендаря), належне виконання якого вимагається законом.

Належне виконання зобов'язання - це виконання зобов'язання, обумовленого, насамперед, в договорі чи акті цивільного законодавства способом, предметом, у встановлений строк та в певному місці, належній особі та належною особі.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, тоді як відповідач всупереч п.п. 6-1-6.3 Договору оренди від 10.07.2017р. не виконав належним чином свої зобов'язання по сплаті орендних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість за період вересня-жовтня 2017р. в сумі 17 920 грн., яка є обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки.

Позивачем нарахована відповідачу пеню в розмірі 2087, 04 грн. за період з вересня 2017р. по лютий 2018р.

Як зазначалося раніше, відповідальність у вигляді сплати пені сторони визначили у п. 6.5. Договору оренди від 10.07.14р., згідно якого за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, включаючи день платежу.

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч.6 ст. 232 , ч. 2 ст. 343 ГК України, ст. 253, ч.5 ст. 254, ст. 255 ЦК України, оскільки інше не передбачено Договором оренди від 10.07.17р.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Визначення останнього дня строку виконання грошового зобов'язання є необхідною умовою для визначення початку прострочки у його виконанні, періоду для нарахування пені та перебігу строку позовної давності для її стягнення в судовому порядку.

У ст. 253 ЦК України зазначено, що перебіг строку починається з наступного дня після календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У ч. 5 ст. 254 ЦК України зазначено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Окрім того, згідно ч.1 статті 255 ЦК України у разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Господарський суд, перевіривши розрахунок пені позивача, здійснив власний розрахунок пені, зокрема:

- період прострочення з 31.08.2017р. по 05.02.2018р., становить 158 днів, сума боргу 8960, 00 грн., отже сума пені складає 1053, 84 грн.;

- період прострочення з 30.09.2017р. по 05.02.2018р. становить 128 днів прострочення, сума боргу 8960, 00 грн., отже сума пені складає 869, 73 грн.

Загалом сума пені складає 1923, 57 грн. (1053, 84 грн. + 869, 73 грн.), яка є обґрунтована та підлягає задоволенню, натомість у стягненні 163, 47 грн. пені слід відмовити.

Стосовно інфляційних втрат на суму 930, 04 грн. та 3% річних з простроченої суми на суму 231, 24 грн.

Щодо обґрунтованості вимог позивача про нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних втрат, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності.

Позивачем нараховані 930, 04 грн. інфляційних втрат за період з вересня-грудня 2017р.).

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, здійснив власний розрахунок, зокрема:

- сума інфляції за період з вересня-грудня 2017р. із суми боргу 8960, 00 грн. становить 465, 43 грн.;

- сума інфляції за період з жовтня-грудня 2017р. із суми боргу 8960, 00 грн. становить 280, 62 грн.

Загалом сума інфляційних втрат становить 746, 05 грн., яка є обґрунтована та підлягає задоволенню, натомість у стягненні 184, 00 грн. суми інфляційних втрат слід відмовити.

Позивачем заявлено до стягнення 231, 24 грн. 3% річних з простроченої суми за період з 01 вересня 2017р. по 05 лютого 2018р.

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача 3% річних, здійснив власний розрахунок, зокрема:

- за період з 31.08.2017р. по 05.02.18р., становить 158 днів прострочення, сума боргу 8960, 00 грн., що складає 116, 36 грн.;

- за період з 30.09.2017р. по 05.02.18р., становить 128 днів прострочення, сума боргу 8960, 00 грн., що складає 94, 26 грн.

Загалом сума 3% річних становить 210, 62 грн., яка є обґрунтована та підлягає задоволенню, натомість у стягненні 20,62 грн. слід відмовити.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 9192, 00 грн. витрат на правничу допомогу.

У статті 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Водночас відповідно до ч.5 ст. 131-2 Конституції України та ч. 2 ст. 58 ГПК України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначних справах) представником учасника справи може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням положень ч.3 ст. 247, п. 1 ч. 2 ст. 250 Кодексу.

Матеріали справи підтверджено, що 30.10.17р. позивачем укладено Договір про надання правової допомоги №71/17 з адвокатом Немировським Валерієм Івановичем, який підписав позовну заяву від 08.02.18р. та безпосередньо приймав участь в судових засіданнях 19.03.18р. та 12.04.18р.

Крім того, 08.02.18р. позивачем складено та додано до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 9192, 00 грн., в якому вказано опис витрат, а саме: попередня консультація адвоката щодо характеру спірних правовідносин, підготовка процесуальних документів адвокатом, претензія, позовна заява, представництво інтересів в суді адвокатом з розрахунку двох судових засідань по 1 годині, транспортні витрати пов'язані з прибуттям на судове засідання з розрахунку витрат на ПММ (20 літрів на 200 км), судовий збір (а.с. 39).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини (п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 131 рішення у справі "Заїченко проти України" від 26 лютого 2015 року) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Саме тому, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст.126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.126 ГПК України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.126 ГПК України).

Суд дійшов висновку задовольнити витрат на правничу допомогу в розмірі 3400 грн., тобто за витрати - за складання та подання позовної заяви (2040, 00 грн.), а також представництво інтересів в суді адвокатом з розрахунку двох судових засідань (1360, 00 грн.), натомість у стягненні з відповідача 5792, 00 грн. витрат на правничу допомогу суд відмовляє.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Хіля Юрія Миколайовича ( 11500, АДРЕСА_1, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Алєксєєнко Наталії Вікторівни (АДРЕСА_2, реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2): 17920 грн боргу з орендної плати згідно договору оренди від 10.07.2017р., 1923,57 грн пені, 746 ,05 грн інфляційних втрат, 210,62 грн 3% річних, 1731,36 грн судового збору, 3400 грн витрат на правничу допомогу. Видати наказ.

3. У стягненні 163,47 грн пені, 20,62 грн 3%, 184,00 грн інфляційних втрат та 5792,00 грн витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.04.18

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (простою)

3- відповідачу (рек. з повідомл.)