ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018м. ДніпроСправа № 904/9852/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі: суддя Петрова В.І.

за участю секретаря судового засідання Кутяєва В.С.

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОВАЛІВСЬКЕ", м. Дніпро

про визнання недійсним договору від 13.12.2016р. про внесення змін до кредитного договору № DNHSLON06912 від 28.10.2016р.

Представники:

від позивача: Костєв К.С., дов. №956-К-О від 05.01.2017р.

від відповідача: Целік В.В., дов. №1 від 15.02.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

У листопаді 2017р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОВАЛІВСЬКЕ", в якому просило визнати недійсним договір про внесення змін від 13.12.2016р. до кредитного договору №DNHSLON06912 від 28.10.2016р., укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КОНОВАЛІВСЬКЕ" з моменту його укладення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірний договір від імені ПАТ КБ "Приватбанк" укладено першим заступником голови правління ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_3 з перевищенням повноважень, наданих йому на підставі довіреності №3997-К-Н-Н від 28.09.2015р., оскільки сума вказаного договору значно вище, ніж передбачено цією довіреністю. У зв"язку з цим, на думку позивача, ОСОБА_3 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на вчинення таких дій, що є порушенням положень ст.203 Цивільного кодексу України та підставою для визнання цього договору недійсним згідно ч.1 ст.215 вказаного Кодексу. Крім того, спірний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки суперечить вимогам ст.ст.92, 161, 241, 509, 627 Цивільного кодексу України, зокрема не відповідає принципам розумності та справедливості в частині звуження прав позивача і обов'язків відповідача й укладений особою, яка не мала на те відповідних повноважень і в наступному не був схвалений банком, що підтверджується активними діями банку щодо оскарження договору про внесення змін.

Ухвалою суду від 24.11.2017р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, призначивши її розгляд у судовому засіданні на 19.12.2017р.

У зв'язку із знаходженням судді Петрової В.І. на лікарняному судове засідання, призначене на 19.12.2017р., не відбулось.

Згідно п.1 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (Відомості Верховної ради, 2017р., №48, ст.436) цей закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2016р., №31, ст.545), опублікованим у газеті "Голос України".

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017р. №2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" з 15.12.2017 починає роботу Верховний Суд.

Як зазначено у п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 28.12.2017р. вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.01.2018р.

Ухвалою суду від 16.01.2018р. відкладено підготовче засідання на 01.02.2018р.

Відповідач позов не визнає, зазначає, що повноваження першого заступника голови правління ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_3 при підписанні спірного договору були визначені не лише довіреністю, а й Статутом банку, зокрема п.9.4.6.2, яким передбачено право першого заступника голови правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 доларів США, вчиняти правочини (укладати договори, угоди, підписувати контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену підпунктом 25 пункту 9.3.3 цього Статуту. Статутом позивача визначено, що ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням голови правління, наглядової ради або загальних зборів, з урахуванням вищевказаних обмежень. До того ж, протоколом №43 засідання наглядової ради позивача від 05.08.2016р. прийнято рішення, згідно якого на підставі п.п.25 п.п.9.3.3 п.9.3 Розділу 9 Статуту банку встановлено на період з 05.08.2016р. по 31.12.2019р. (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, для голови правління, генерального заступника голови правління (діє без довіреності) та перших заступників голови правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця, у зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення правління банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину). Отже перший заступник голови правління банку мав право укладати спірний договір. Також відповідач зазначає, що укладення спірного договору та надання повноважень першому заступнику голови правління ОСОБА_3 для підписання цього договору зі сторони банку було погоджено з кредитним комітетом позивача. При укладенні спірного договору відповідач перевірив обсяг повноважень ОСОБА_3 з отриманням копій протоколу наглядової ради позивача, а також протоколу кредитного комітету банку щодо погодження внесення змін до кредитного договору та надання повноважень ОСОБА_3 щодо підписання цього. Крім того, згідно довіреності №3997-К-Н-Н від 28.09.2015р. ОСОБА_3 мав повноваження на укладення будь-яких угод, якими не визначаються ліміти - розмір грошових коштів, а спірним договором не змінювався ліміт кредиту, встановлений кредитним договором №DNHSLON06912 від 28.10.2016р.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідно до п.п.25 п.9.3.3. п.9.3 Статуту ПАТ КБ "Приватбанк", на який міститься посилання в рішенні Наглядової Ради №43, остання мала повноваження встановлювати обмеження у вигляді граничних сум (лімітів) виключно для правління банку (як органу) та голови правління (як керівника банку), встановлення ж подібних лімітів для будь-яких інших керівників, у т.ч. для першого заступника голови правління не входило до компетенції наглядової ради, а відтак, ОСОБА_3 не міг вважатись особою, яка наділена повноваженнями на укладення спірного договору на підставі рішення Наглядової Ради №43 від 05.08.2016р. Крім того, виходячи із приписів чинного законодавства, спірний договір мав грошову оцінку, а отже доводи відповідача відносно того, що довіреність №3997-К-Н-Н від 28.09.2015р., видана на ім'я ОСОБА_3, не передбачала обмеження повноважень останнього на вчинення такого правочину, є безпідставними. Позивач також висловив свої заперечення з приводу належності наданих відповідачем доказів, зокрема копії протоколу засідання Наглядової Ради №43 від 05.08.2016р.

У запереченнях проти відповіді на відзив відповідач навів свої аргументи і мотиви відхилення пояснень, наведених позивачем у відповіді на відзив.

01.02.2018р. та 20.02.2018р. у судових засіданнях оголошувались перерви до 20.02.2018р. і до 28.02.2018р. відповідно.

Ухвалою суду від 28.02.2018р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні на 27.03.2018р.

27.03.2018р. у судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Коновалівське" (позичальник) укладено кредитний договір №DNHSLON06912 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п.А1 кредитного договору вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія.

Згідно п.А2 кредитного договору ліміт цього договору 230 000 000,00грн., у тому числі на такі цілі: у розмірі 230 000 000,00грн. на реструктуризацію діючих кредитів шляхом рефінансування з частковою зміною валюти кредитування на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених п.п.2.1.5, 2.2.12 цього договору, для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами, зазначеними в п.2.1.1 договору, на сплату судових витрат, передбачених п.п.2.2.15, 2.3.13, 5.8 цього договору.

За п.А.3 кредитного договору термін повернення кредиту згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток №1 до договору). Згідно зі ст.212, 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, термін повернення кредиту встановлюється згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (додаток №1 до договору).

13.12.2016р. сторони уклали договір про внесення змін до кредитного договору №DNHSLON06912 від 28.10.2016р. (далі - договір про внесення змін), яким зміст кредитного договору було викладено у новій редакції та виключено умови щодо прав банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання останнім зобов'язань за кредитним договором; щодо форми відсоткової ставки та порядку її зміни; щодо права банку на договірне списання коштів з рахунків позичальника в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; щодо черговості зарахування коштів на погашення заборгованості; щодо порядку зміни та розірвання кредитного договору; змінено строки нарахування неустойки за порушення умов договору та строки позовної давності; в повному обсязі було виключено відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Як вбачається з преамбули спірного договору, з боку позивача його укладено першим заступником голови правління банку - керівником корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ КБ "Приватбанк" ОСОБА_3., що діяв на підставі довіреності №3997-К-Н-Н від 28.09.2015р., посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. 28.09.2015р. за реєстром №2699.

Пунктом 1 вказаної довіреності ОСОБА_3 був уповноважений на укладання кредитних договорів, договорів на придбання майна, майнових прав та інших договорів (угод), пов'язаних з розміщенням коштів, за якими ПАТ КБ "Приватбанк" приймає зобов'язання (за виключенням угод з векселями), а також угод про забезпечення ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язань клієнтів. При цьому сума угоди з кожним клієнтом не повинна перевищувати 750 000,00 (сімсот п'ятдесят тисяч) доларів США або еквівалентна вищеназваної суми у будь-якій валюті за курсом Національного банку України на дату укладання угоди.

Позивач вважає, що, оскільки сума договору про внесення змін перевищує ліміт повноважень, наданих ОСОБА_3 довіреністю №3997-К-Н-Н від 28.09.2015р., цей договір від імені ПАТ КБ "Приватбанк" підписано особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на вчинення правочину (ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України), що згідно приписів ст.215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних правових наслідків встановлені ст.ст.215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу, згідно яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З огляду на викладені вище норми матеріального закону, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Під час розгляду даної справи позивачем не доведено наявність обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, та настання відповідних наслідків щодо оспорюваного договору про внесення змін до кредитного договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З урахуванням викладених положень ст.203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

За змістом статей 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч.1 ст.92 Цивільного кодексу України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що, з огляду на приписи ст.237 Цивільного кодексу України, утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Згідно ч.1 ст.42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до керівників банку віднесено: голову, його заступників та членів ради банку, голову, його заступників та членів правління банку, головного бухгалтера, його заступників, керівників відокремлених підрозділів банку.

Відповідно до ч.10 ст.42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" керівники банку зобов'язані діяти в інтересах банку, дотримуватись вимог законодавства, положень статуту та інших документів.

Як було встановлено вище, спірний договір про внесення змін до кредитного договору зі сторони банку підписано першим заступником голови правління банку - керівником корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст.237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами законодавства.

У даному випадку повноваження ОСОБА_3 визначені як довіреністю, посилання на яку міститься в преамбулі договору про внесення змін, так і Статутом банку, оскільки посада останнього належить до керівників банку в розумінні приписів ст.42 Закону України "Про банку і банківську діяльність".

Так, за змістом п.9.4.6.2 Статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", (у відповідній редакції), Перші Заступники Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 (чотирьомстам тисячам) доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену пунктом 25 пункту 9.3.3 Статуту.

Ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням Голови Правління, Наглядової Ради або загальних зборів, з урахуванням вищевказаних обмежень.

Протоколом №43 засідання Наглядової Ради Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" від 05.08.2016р. прийнято таке рішення: "На підставі п.п.25 п.п.9.3.3 п.9.3 Розділу 9 Статуту банку встановити на період з 05.08.2016р. по 31.12.2019р. (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця, в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину).

Згідно Окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіту незалежного аудитора станом на 31 грудня 2015 року розмір активів ПАТ КБ "Приватбанк" складав 258 611 000 000,00грн.

Вказана інформація опублікована на офіційному сайті ПАТ КБ "Приватбанк": https://static.privatbank.ua/files/sud/PB_GROUP_REPORT_Ua_Cy_UKR%20final%20signed.pdf.

Тобто 10% від розміру активів позивача - ПАТ КБ "Приватбанк" станом на 31.12.2015р. складає 25 861 100 000,00грн.

Таким чином, перший заступник Голови Правління - ОСОБА_3 станом на день укладення договору від 13.12.2016р. мав право вчиняти угоди (правочини) щодо рухомого та нерухомого майна банку з лімітом повноважень - 25 861 100 000,00грн. (двадцять п'ять мільярдів вісімсот шістдесят один мільйон сто тисяч гривень 00 копійок), що є в межах суми кредитного договору №DNHSLON06912 від 28.10.2016р., до якого внесено зміни договором від 13.12.2016р.

Крім того, укладення договору про внесення змін до кредитного договору та надання повноважень першому заступнику голови правління ОСОБА_3 для підписання цього договору зі сторони банку було погоджено з кредитним комітетом ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується Протоколом кредитного комітету ПАТ КБ "Приватбанк".

Слід зазначити, що довіреність №3997-К-Н-Н від 28.09.2015р. містить застереження про те, що за наявності відповідного рішення голови правління, правління, кредитного комітету або спостережної ради ПАТ КБ "Приватбанк" правочин може бути вчинений на суму, вказану у рішенні.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, надане в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Спірним договором внесено зміни до кредитного договору, які не стосуються розміру кредитного ліміту, розмір якого визначено кредитним договором №DNHSLON06912 від 28.10.2016р., в редакції договору від 13.12.2016р.

Отже, укладаючи договір від 13.12.2016р., ОСОБА_3 не приймав рішення стосовно взяття банком на себе зобов'язань по наданню певної суми грошей, оскільки рішення щодо розміру ліміту договору (розміру кредиту) прийнято ще 28.10.2016р. та зафіксовано у кредитному договорі №DNHSLON06912 від 28.10.2016р.

При цьому, за змістом довіреності від 28.09.2015р., ОСОБА_3 має повноваження на укладення будь-яких угод, якими не визначається ліміт.

Таким чином, під час укладення спірного правочину представник позивача діяв у межах наданих йому повноважень, у зв"язку з чим відсутні підстави для визнання такого правочину недійсним.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо відсутності повноважень Наглядової Ради на встановлення лімітів повноважень для Першого Заступника Голови Правління банку, оскільки наявність таких повноважень випливає зі змісту Статуту банку, який передбачає право цього органу на встановлення обмежень для Правління Банку, до складу якого входить Перший Заступник Голови Правління, та право надання згоди на перевищення Правлінням відповідних обмежень (п.п.25, 26 п.9.3.3 Статуту), а також право на зміну лімітів відповідних повноважень безпосередньо для Першого Заступника Голови Правління (п.п. а) п.9.4.6.2. Статуту).

Твердження позивача про встановлення рішенням Наглядової Ради ПАТ КБ "Приватбанк" №43 від 05.08.2016р. лімітів повноважень на укладення правочинів виключно щодо розпорядження рухомим та нерухомим майном банку, а не грошовими коштами останнього, суд вважає безпідставними, оскільки за визначенням ст.139 Господарського кодексу України, ст.ст.177, 181, 190 Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", грошові кошти є рухомим майном, а отже ліміт повноважень, встановлений наведеним рішенням Наглядової Ради, розповсюджував свою дію, у тому числі на вчинення правочинів з розпорядження грошовими коштами банку.

Доводи позивача про неналежність поданого відповідачем письмового доказу, зокрема копії з копії протоколу №43 від 05.08.2016р. Наглядової ради ПАТ КБ "Приватбанк" суд не бере до уваги, оскільки під час подачі зазначеного письмового доказу до суду, враховуючи приписи ч.5 ст.91 ГПК України, відповідач зазначив про наявність оригіналу такого доказу у позивача, при цьому, останній не ставив під сумнів відповідність поданої копії оригіналу та не спростував обставин, які підтверджуються зазначеним доказом.

Керуючись ст.ст.73-74, 76-79, 86, 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.04.2018р.

Суддя В.І. Петрова