ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.04.2018 м. Ужгород Справа № 907/55/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Кут Л.В.

розглянувши матеріали за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород до фізичної особи - підприємця Монич Тетяна Олексіївна, м. Ужгород про стягнення суми 16255,62грн.

За участю представників: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи - підприємця Монич Тетяна Олексіївна, м. Ужгород про стягнення суми 16255,62грн. (заборгованості за договором №158 від 05.06.2015 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою у сумі 13524грн., 1794,79грн. пені за несвоєчасний розрахунок та суми 963,52грн. пені згідно акту ревізії) посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 526, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 232 Господарського кодексу України щодо неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків щодо своєчасності сплати за користування окремими елементами благоустрою комунальної власності.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.02.2018 у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України судом було призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено розгляд справи по суті на 28.02.2018.

Ухвалою суду від 28.02.2018 судове засідання було відкладено з підстав, наведених у ній на 21.03.2018.

Ухвалою суду від 21.03.2018 розгляд справи у спрощеному провадженні було відкладено на 03.04.2018.

Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням відповідачем умов укладеного 05.06.2015 між сторонами у справі договору №15 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою, зокрема в частині своєчасного внесення орендної плати. У зв'язку з чим, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості про орендній платі, а також суми нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 120 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі та відкладення розгляду справи була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, а саме: 88000, АДРЕСА_1.

Відповідач відзиву по суті заявлених позовних вимог суду та позивачу не подав, свого повноважного представника у судове засідання не направив. У матеріалах справи містяться відомості стосовно повернення відділенням поштового зв'язку повідомлень суду про розгляд справи з причин спливу строку зберігання поштових відправлень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2015 року між позивачем Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради - (далі Орендодавець) та відповідачем ФОП Монич Тетяною Олексіївною (далі Орендар) було укладено договір № 15 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою.

Відповідно до п. 1 цього Договору сторони погодили, що предметом договору є надання позивачем відповідачу права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності площею 23,0 кв. м. за адресою: вул. Волошина, 14 в місті Ужгороді на умовах оренди на терміни відповідно до 6.1 цього Договору.

Термін дії Договору сторонами встановлено до 01 листопада 2019 року (п.6.1).

Пунктом 2.1.1 договору передбачено, що конструктивний елемент благоустрою - фігурний елемент мощення передається в оренду за актом прийому-передачі, який підписується одночасно із цим Договором.

Відповідно до акту приймання-передачі від 05.06.2015 року Департамент міського господарства Ужгородської міської ради передав, а ФОП Монич Т. О. прийняла в строкове платне користування конструктивний елемент благоустрою - фігурний елемент площею 23 кв. м. за адресою: м. Ужгород, вул. Волошина, 14.

Відповідно до пункту 3.2 договору орендна плата вноситься Орендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця у грошовому вигляді в розмірі 966,00 грн. на місяць шляхом перерахування місячної суми, в тому числі ПДВ 161,00 грн.

Згідно п. 2.2.2 договору ФОП Монич Т. О. зобов'язалася вносити орендну плату рівними частками не пізніше 15 числа кожного календарного місяця терміну оренди.

Зважаючи на наявність заборгованості позивач неодноразово звертався до відповідача з претензією - вимогою про сплату наявної заборгованості (містяться в матеріалах справи).

Однак, відповідач, всупереч взятих на себе договірних зобов'язань, допустив заборгованість по орендній платі, яка станом на момент звернення позивачем до суду становить 13524,00грн. У зв'язку з простроченням сплати вказаної заборгованості позивачем також нараховано 963,52грн. пені згідно з Актом ревізії, 1794,79грн. пені за період з серпня 2016 року по січень 2018 року

Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 16255,62грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди майна.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново -господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Умовами договору встановлено для орендаря обов'язок за користування об'єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що однією із істотних умов договору оренди та основним обов'язком орендаря є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. п. 5.2., 5.6. Договору, строк виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

З урахуванням умов Договору та поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач мав сплатити позивачу орендну плату в розмірі 13524,00грн.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті орендної оплати у розмірі 13524,00 грн., відповідачем у ході розгляду справи не спростовано, а тому позовні вимога в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача суму 1794,79грн пені за несвоєчасний розрахунок за період з серпня 2016 року по січень 2018 року, а також 963,52грн. пені згідно з Актом ревізії (розрахунок в матеріалах справи).

Аналізуючи дані вимоги позивача, суд вважає, що такі підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України №543/96-ВР від 22.11.1996 р. «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку правильності обчислення суми пені за несвоєчасний розрахунок з урахуванням вимог ст. 232 Господарського кодексу України, суд вважає позовні вимоги у частині стягнення пені в сумі 1794,79грн пені за несвоєчасний розрахунок за період з серпня 2016 року по січень 2018 року, а також 963,52грн. пені згідно з Актом ревізії, задовольнити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород до фізичної особи - підприємця Монич Тетяна Олексіївна, м. Ужгород про стягнення суми 16255,62грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевкладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 239, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Монич Тетяни Олексіївни (88000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської рад (88000, м. Ужгород, пл. Поштова, 3 ідентифікаційний код 36541721) суму 16255,62грн. (Шістнадцять тисяч двісті п'ятдесят п'ять грн. 62 коп.) заборгованості за договором від 05.06.2015 №15 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою, в тому числі суму 13524грн.основного боргу, 1794,79грн. пені за несвоєчасний розрахунок та суми 963,52грн. пені згідно з актом ревізії, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.).

Видати наказ на виконання рішення в порядку вимог п. 4 ст. 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 12.04.2018.

Суддя О.Ф. Ремецькі