Справа № 5010/1089/2011-Б-13/43
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.04.2018 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М., розглянувши заяву Прикарпатської універсальної товарної біржі від 10.04.18 (вх.№ 5542/18) про відвід судді Скапровської І.М. у справі №5010/1089/2011-Б-13/43

за заявою: Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолт"

вул. Шевченка, 2Б, с. Братківці, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77462

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

в провадженні господарського суду Івано-Франківської області знаходиться справа №5010/1089/2011-Б-13/43 за заявою Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Нолт".

29.06.2011 Господарським судом Івано-Франківської області винесено постанову про визнання ТОВ "НОЛТ" банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури.

07.08.2017 публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до Господарського суду із заявою про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута ТОВ "Нолт", яке є предметом забезпечення вимог АТ "Дельта Банк", що відбувся 05.11.2014р. - 05.11.2014р.

28.08.17 публічне акціонерне товариство "БрокбізнесБанк" подало суду заявою про визнання недійсним аукціону з продажу заставного майна АТ "БрокбізнесБанк" від 15.12.2014р. та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна з аукціону укладеного з фізичною особою Савчуком В.М.

Суд неодноразово відкладав розгляд заяв ПАТ "Дельта Банк", ПАТ "БрокбізнесБанк" та витребовував документи необхідні для розгляду справи.

10.04.18, Прикарпатська універсальна товарна біржа подала суду заяву (вх. № 5542/18) про відвід судді Скапровської І.М. у справі №5010/1089/2011-Б-13/43; заява подана за наслідками судових засідань по розгляду заяв АТ "Дельта Банк" та ПАТ "БрокбізнесБанк" про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута та договору купівлі-продажу майна з аукціону укладеного з фізичною особою Савчуком В.М.

Ухвалою суду від 11.04.2018 за наслідками розгляду заяви Прикарпатської універсальної товарної біржі про відвід судді Скапровської І.М. суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленого відводу, з огляду на що зупинено провадження у справі №5010/1089/2011-Б-13/43 до вирішення питання про відвід судді Скапровської І.М.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями справу №5010/1089/2011-Б-13/43 в частині розгляду заяви про відвід судді передано на розгляд судді Неверовській Л.М.

Розглянувши подану заяву, дослідивши обставини викладені в ній та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Подана заява мотивована тим, що, на думку заявника, суддя не об'єктивна і упереджена, що підтверджується копією звукозапису судового засідання. Так, суддя до виходу в нарадчу кімнату оцінювала докази, вказуючи на те, що рішення будуть прийняті на користь ПАТ "Дельта Банк" та ПАТ "БрокбізнесБанк". Крім того, суддя самостійно, всупереч ГПК України, збирала докази у даній справі. Вищевказані обставини, на думку заявника, є підставою для задоволення відводу судді Скапровській І.М.

При прийнятті ухвали, за наслідками розгляду заяви про відвід судді Скапровської І.М., судом враховано наступне.

Право на подання заяви про відвід судді є однією із гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи

Відповідно до ч.2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, з підстав, зазначених у ст. 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно з абзацом першим частини 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст. 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

З аналізу господарського процесуального законодавства слідує, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв'язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов'язані з прийняттям суддями рішень з інших справ, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді.

Разом з тим, суд зазначає, що наведені вище норми національного законодавства не містять всі підстави для відводу судді, оскільки відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка є частиною національного законодавства, також закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28, 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). При визначенні вищевказаних критеріїв, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

При цьому, стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У справах такої категорії Європейський Суд наголошує на необхідності окремо від поведінки суддів визначати, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Тобто позиція заінтересованої особи розглядається як важлива, але не вирішальна. Вирішальним є те, чи можна вважати відповідні побоювання щодо небезсторонності певного судді об'єктивно обґрунтованими. До того ж у контексті наявності конкретних фактів маються на увазі «факти, що можуть бути перевірені».

Проте, заявником на підтвердження упередженої поведінки судді (відсутності особистої безсторонності), фактично наведено саме власну довільну інтерпретацію (власне розуміння і тлумачення) висловів судді під час судового засідання та здійснено припущення про ймовірні майбутні юридичні висновки судді у справі, що на його думку, ймовірно в подальшому призведе до прийняття незадовільного для заявника судового рішення.

На думку суду, такі припущення є явно недоведеними та такими, які неможливо перевірити, а отже заявником не доведено наявність "обгрунтованих припущень" небезсторонності, упередженості судді Скапровської І.М.

Щодо доводів заявника про порушення норм ГПК - витребування суддею Скапровською І.М. доказів за власною ініціативою, суд зазначає наступне.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України "Обов'язок доказування і подання доказів" встановлено обов"язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Водночас, ст.42 ГПК України встановлює обов"язки учасників справи, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

З аналізу вказаних норм вбачається, як обов"язок сторін повідомити про обставини, що мають значення для справи та подати відповідні докази так і можливість витребувати докази судом з метою повного з"ясування обставин справи у разі недобросовісного виконання такого обов"язку сторонами.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також, статтею 237 ГПК встановлено, що при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема:

чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Реалізація вищевказаних норм забезпечує виконання завдань господарського судочинства - справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів (ст.2 ГПК України) та прийняття законного та обгрунтованого судового рішення, що є можливим при повному і всебічному з"ясуванні всіх обставин щодо спірних правовідносин.

Проте, перевірка законності процесуальних рішень судді щодо витребування доказів, відповідно до положень процесуального закону відноситься до компетенції судів апеляційної та касаційної інстанції і реалізується ними при перевірці судового рішення, прийнятого за результатами вирішення спору по суті. Недотримання суддею порядку збирання доказів є порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Незгода учасника справи з процесуальними діями судді при вирішенні спору є підставою для оскарження судового рішення, проте в даному випадку не є підставою для відводу судді.

За наведених обставин, оцінивши, викладені у заяві Прикарпатської універсальної товарної біржі доводи, суд дійшов висновку, що вони не свідчать про наявність підстав для відводу в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та передбачених у ст. 35 Господарського процесуального кодексу України та не підтверджують небезсторонність, упередженість і необ'єктивність судді Скапровської І.М. при розгляді даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення заяви про відвід судді відсутні, а тому у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 35, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні заяви Прикарпатської універсальної товарної біржі від 10.04.18 (вх.№ 5542/18) про відвід судді Скапровської І.М. у справі №5010/1089/2011-Б-13/43.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (ст. 235, 255 ГПК України).

Ухвала підписана 16.04.2018

Суддя Неверовська Л.М.

Копію даної ухвали направити:

заявнику - Прикарпатській універсальній товарній біржі (вул. Шевченка,9, м. Івано-Франківськ, 76018);

Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Івано-Франківську (вул. Мазепи, 27Б, м. Івано-Франківськ, 76000);

ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, 69002);

ПАТ "Брокбізнесбанк" (Проспект Перемоги,41, м. Київ, 03057);

Державному реєстратору Івано-Франківської міської ради ( 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 9);