ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 910/17595/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 (суддя Сташків Р.Б.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 (головуючий: Мартюк А.І., судді: Зеленін В.О., Алданова С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп"

про стягнення 576 253,00 грн.,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

26.09.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" про стягнення 610195,42 грн., в тому числі 529241,44 грн., 10918,00 грн. - 3% річних, 23970,23 грн. інфляційних, 46065,75 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором підряду №02/10 від 01.10.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 позов у справі №910/17595/16 було задоволено частково, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд" 29241 грн. 44 коп. - суму основного боргу, 2503 грн. 10 коп. - пеню, 3% річних в розмірі 600 грн. 85 коп., інфляційні втрати в розмірі 1597 грн. 03 коп. та 509 грн. 11 коп. - витрати по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову суд відмовив.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 вказане рішення залишено без змін.

Постановою від 09.08.2017 Вищий господарський суд України рішення Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду у справі №910/17595/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасував та передав у цій частині справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Вимоги позову у направленій на новий розгляд частині мотивовані, зокрема, укладенням між сторонами угоди щодо зміни реквізитів позивача для перерахування коштів з 01.12.2015 та невиконанням відповідачем зобов'язань щодо перерахування коштів на ці реквізити, а отже позивач вважає, що зобов'язання з перерахування 500000 грн. не припинено виконанням, проведеним належним чином, тому просить суд стягнути цю суму коштів та нараховані санкцій, а разом 576253 грн.

Після нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017, позов у частині стягнення 500000 грн. заборгованості, 43562,65 грн. пені, 10317,15 грн. 3% річних та 22373,20 грн. втрат від інфляції задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд" 500000 (п'ятсот тисяч) грн. заборгованості, 43562 (сорок три тисячі п'ятсот шістдесят дві) грн. 65 коп. пені, 10317 (десять тисяч триста сімнадцять) грн. 15 коп. 3% річних, 22373 (двадцять дві тисячі триста сімдесят три) грн. 20 коп. втрат від інфляції, а також 8643 (вісім тисяч шістсот сорок три) грн. 80 коп. судового збору за подання позову, 10068 (десять тисяч шістдесят вісім) грн. 22 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 10983 (десять тисяч дев'ятсот вісімдесят три) грн. 52 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Рішення судів мотивовані тим, що наявність у відповідача не погашеної заборгованості в сумі 500000 грн. за виконані по Договору роботи позивачем належним чином доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Ухвалою Верховного Суду від 29.12.2017 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 повернуто заявникові без розгляду разом з доданими до неї матеріалами.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" 10.01.2018 (згідно з поштовим штампом на конверті) повторно подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 Господарського суду міста Києва.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

24.01.2018 касаційна скарга була отримана Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.01.2018 року у справі № 910/17595/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Згідно з частиною 4 статті 301 Господарського процесуального кодексу України перегляд рішень суду першої інстанції та постанов апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється без повідомлення учасників справи, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

05.02.2018 Верховний Суд постановив ухвалу про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" строку для подання касаційної скарги, прийняття касаційної скарги до провадження, здійснення розгляду скарги у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 20.02.2018.

Також даною ухвалою зупинено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 до закінчення їх перегляду у касаційній інстанції.

Скаржник (Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп", відповідач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судами не враховано всі фактичні обставини справи.

Відповідач зазначає, що оплата за виконані роботи проводилась відповідно до наявних у нього оригіналів документів, а саме договору підряду №02/10 від 01 жовтня 2015 року та відповідно до реквізитів, які вказані у розділі 12 даного договору - р/р ПАТ "АВАНТ-БАНК". Суму грошових коштів в розмірі 500000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача як суму заборгованості за договором, відповідачем було сплачено 24.12.2015 позивачу на відкритий банківський рахунок в ПАТ "АВАНТ-БАНК", в платіжному дорученні відповідачем було вказано, що оплата проводиться відповідно до договору №02/10 від 01.10.2015, що підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи.

Відповідач вважає, що в судових засіданнях позивачем не спростовано факт надходження 500000,00 грн. на його розрахунковий рахунок, а також не надано договір розрахунково-касового обслуговування з ПАТ "АВАНТ-БАНК", докази на підтвердження дати закриття рахунку в ПАТ "АВАНТ-БАНК", письмових доказів щодо звернення до ліквідатора ПАТ "АВАНТ-БАНК" з кредиторською вимогою на суму 500000,00 грн. Тому грошові кошти в розмірі 500000,00 грн. знаходяться на рахунку позивача в ПАТ "АВАНТ-БАНК" і на думку скаржника, позивач має можливість користуватися ними на власний розсуд.

Скаржник зазначає, що позивачем не надано письмових доказів, які б підтверджували факт вчинення дій щодо отримання в банку своїх грошових коштів за виконані будівельні роботи по договору підряду. В матеріалах справи знаходиться довідка ПАТ "АВАНТ-БАНК" №4309 від 09.11.2016 про те, що залишок коштів на рахунку позивача №5417 станом на 12.01.2016 складав 500067,08 грн. Також відповідач вважає, що позивач мав можливість отримати перераховані відповідачем кошти до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку.

Щодо додаткової угоди №1 до договору від 01.12.2015 про зміну банківських реквізитів з ПАТ "АВАНТ-БАНК" на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відповідач зазначає, що будь-яких письмових повідомлень на адресу ТОВ "Еліт Груп" від позивача не надходило.

Відповідачем не заперечується факт підписання такої додаткової угоди, в судовому засіданні встановлено факт, що перший підпис було поставлено саме відповідачем та в подальшому передано на погодження позивачу, тобто відповідач не міг перераховувати кошти на інший розрахунковий рахунок, оскільки у нього не було оригіналу додаткової угоди.

ТОВ "Еліт Груп" вважає, що позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази, що про зміну банківських реквізитів відповідачу було відомо саме з 01 грудня 2015 року, письмові докази того, яким чином було направлено додаткову угоду відповідачу і коли саме вона була відправлена, відсутні виписка з офіційного сайту ДП "Укрпошта" про доставлення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором на адресу відповідача. Крім того, не має акту про відсутність грошових коштів та акту про неправильне оформлення платіжного доручення. На думку відповідача, позивач не дотримався порядку внесення змін до договору, не надіслав на адресу відповідач жодного листа з відповідною пропозицією, чим порушив припис ст.188 ГПК України.

Посилаючись на розділ 33 "Дата документа" постанови КМУ від 30.11.2011 №1242 "Про затвердження типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Ради міністрів Автономної республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади", відповідач вказує, що дата додаткових угод №1 від 01.12.2015 та №1 від 03.12.2015 не проставлялась посадовою особою відповідача, крім того дата не відповідає підпису даті підпису додаткової угоди, що є порушенням чинного законодавства.

Крім того, скаржник зазначає, що висновок суду ґрунтується лише на позиції позивача, поясненню по суті спору від відповідача відведено лише один абзац, який, на думку відповідача, є суперечливим, інші пояснення, які надавалися в судовому засіданні зі сторони відповідача - відсутні.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Суди першої та апеляційної інстанції на підставі власної оцінки доказів по справі, встановили, що предметом нового розгляду у даній справі є решта позовних вимог, у яких рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 було відмовлено, а саме: 500000 грн. заборгованості, а також нараховані на цю суму у зв'язку з її несвоєчасним перерахуванням: 43562,65 грн. пені, 10317,15 грн. 3% річних та 22373,20 грн. втрат від інфляції.

Судами встановлено, що 01.12.2015р. між сторонами Договору було укладено додаткову угоду №1 (далі - Угода), якою сторонами були внесені зміни до Договору в частині реквізитів позивача, що стосувалися зміни розрахункового рахунку Позивача, на той, який був відкритий ним в ПАТ КБ "Приватбанк".

Указані нові реквізити позивача про зміну його розрахункового рахунку на новий відкритий ним в ПАТ КБ "Приватбанк" рахунок, також були зазначені в укладеній у подальшому додатковій угоді №1 від 03.12.2015р. до Договору.

У судовому засіданні 09.10.2017р. директор відповідача на запитання суду підтвердив підписання Угоди та додаткової угоди №1 від 03.12.2015р., вказавши, що при підписанні не докладно ознайомився з їх змістом, оскільки одночасно підписував багато документів. Судом такі пояснення заслухані, проте відхилені, оскільки при підписі директор мав змогу ознайомитись з документами, отже неознайомлення було його свідомою дією, тому наслідки такої дії покладаються на відповідача відповідно; з цих самих підстав судом відхилені пояснення відповідача щодо відсутності у нього оригіналів вказаних угод, оскільки при підписанні він міг запитати для себе другий оригінал цього двостороннього документу.

Згідно з п. 2 Угоди вона є невід'ємною частиною Договору, набирає чинності з моменту її підписання та діє в межах, визначених дією Договору.

Незважаючи на умови Угоди щодо зміни реквізитів позивача для перерахування коштів з 01.12.2015р. (з дати укладення Угоди), та незважаючи на зазначення нових реквізитів у подальшій додатковій угоді №1 від 03.12.2015р. до Договору, Відповідачем 24.12.2015р. було перераховано позивачу 500000 грн. в оплату за Договором, на попередній розрахунковий рахунок позивача, який був раніше вказаний у Договорі до внесення у ньому змін (рахунок у ПАТ "Авант банк"). Перерахування підтверджено залученою до справи випискою банку, призначення платежу: "Передплата за будівельні роботи зг.дог. № 02/10 від 01.10.2015р. у т.ч. ПДВ 20% - 83333,33 грн.".

Суди першої та апеляційної інстанції на підставі власної оцінки доказів по справі, дійшли висновку, що спірним між сторонами спору при новому розгляді даної справи є те, чи перерахування суми коштів у розмірі 500000 грн., як в оплату за Договором, на попередній розрахунковий рахунок позивача, який був раніше вказаний у Договорі до внесення у ньому змін (рахунок у ПАТ "Авант банк"), було належним виконанням умов Договору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

При цьому, за приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.532 ЦК України виконання за грошовим зобов'язанням провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання.

При виконанні грошового зобов'язання у безготівковій формі місцем виконання слід вважати банк, який відкрив кредитору розрахунковий рахунок, на який за умовами зобов'язання повинен бути здійснений переказ грошових коштів.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Перерахування відповідачем 500000 грн., як в оплату за Договором, на попередній розрахунковий рахунок позивача, який був раніше вказаний у Договорі до внесення у нього змін (рахунок у ПАТ "Авант банк"), не було належним виконанням встановленого Договором зобов'язання, оскільки з внесенням змін у Договір шляхом укладення Угоди сторони чітко передбачили, що виконанням зобов'язання належним чином буде перерахування коштів в оплату виконаних по Договору робіт на вказані у Угоді банківські реквізити Позивача - розрахунковий рахунок позивача, відкритий ним в ПАТ КБ "Приватбанк", та у подальшому підтвердили чинність цих реквізитів в додатковій угоді №1 від 03.12.2015 до Договору.

Отже, зобов'язання відповідача щодо перерахування позивачу 500000 грн. заборгованості з оплати виконаних робіт не припинено виконанням, проведеним належним чином у розумінні ст. 599 ЦК України, а неналежне виконання зобов'язання (перерахування на інший, ніж вказано у Договорі, з урахуванням внесених Угодою змін, рахунок) обґрунтовано не прийнято позивачем, оскільки не є належним виконанням.

При цьому, обставина неповернення позивачем відповідачу 500000 грн., перерахованих неналежним, у розумінні умов з урахуванням внесених Угодою змін, чином - на інший ніж сторони погодили рахунок, не є прийняттям позивачем від відповідача такого перерахування як "виконання зобов'язання", оскільки у ПАТ "АВАНТ-БАНК" на підставі постанови Правління НБУ від 29 січня 2016 р. № 44 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (рішення від 29 січня 2016 р. № 96) було запроваджено тимчасову адміністрацію. Відтак, розпорядження коштами, які перебували на рахунку позивача у ПАТ "АВАНТ-БАНК", вже відбувалося за рішеннями іншої ніж позивач особи - за рішеннями призначеного Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасового адміністратора банку.

Предметом даного спору не є вимоги відповідача до позивача щодо повернення коштів у сумі 500000 грн., як таких, що перебувають на рахунку позивача без належної правової підстави, або щодо зарахування між сторонами зустрічних однорідних вимог на суму 500000 грн., тому у межах даного спору оцінка таким правовідносинам сторін та правомірності їхніх вимог не надається.

Отже, наявність у відповідача не погашеної заборгованості в сумі 500000 грн. за виконанні по Договору роботи позивачем належним чином доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги про стягнення 500000 грн. заборгованості підлягають задоволенню.

Також, виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення передбаченої умовами Договору пені, а також втрат від інфляції та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Розрахунок пені, втрат від інфляції та 3% річних судом також перевірено та визнано обґрунтованим і арифметично правильним (зокрема, оскільки розраховані позивачем санкції не перевищують дозволені до стягнення згідно з законом), а їх розмір є доведеним залученими позивачем до справи вищеописаними доказами, а також відсутністю їх спростування з боку Відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погодилася з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 43562,65 грн. пені, 10317,15 грн. 3% річних та 22373,20 грн. втрат від інфляції підлягають задоволенню.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди з вищевказаними висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність фактів, наведених відповідачем, вимоги до касаційного суду здійснити переоцінку доказів по справі та встановити по новому фактичні обставини справи, визнавши доведеність відповідачем зазначених фактів, покладених ним в основу касаційної скарги.

Разом з тим, суд касаційної інстанції, в силу положень наведеної ч.2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений права самостійно досліджувати та перевіряти докази, самостійно встановлювати по новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Згідно з ч.1 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє виключно правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Обґрунтованих доводів щодо неправильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права касаційна скарга не містить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, як такі що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає в силі раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст. 332 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 05.02.2018 за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" зупинено виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 до закінчення їх перегляду у касаційній інстанції.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 підлягає поновленню.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 332 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліт Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16 залишити без змін.

3. Поновити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/17595/16.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський