РІШЕННЯ

04 квітня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/13/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

при секретарі судового засідання Коляска І.І.

розглянув справу

за позовом Публічної акціонерної компанії "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ

до відповідача Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", вул. Вокзальна, 4, м. Кременець, Тернопільська область

про стягнення 1 242,12 грн, з яких: 1 161,35 грн - пеня, 80,77 грн - 3% річних за Договором №16-028-В від 20.12.2015

За участю представників:

Позивача: Старчика А.А. - уповноваженого

Відповідача: Шовкопляса О.Ф. - уповноваженого

В порядку ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі - позивач, звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", надалі - відповідач, про стягнення 1 242 грн 12 коп., з яких: 1 161 грн 35 коп. - пеня, 80 грн 77 коп. - три проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором постачання природного газу № 16-028-В від 30.12.2015 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений у 2016 році природний газ, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: Договір постачання природного газу № 16-028-В від 30.12.2015 та додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016, від 30.04.2016, від 31.10.2016, від 30.11.2016 та від 31.12.2016, розрахунок штрафних санкцій та 3% річних, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.01.2018 (суддя Стадник М.С.) позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті було призначено на 10:00 год. 30.01.2018, яке, в порядку ст. 252 ГПК України, було відкладено на 12:20 год. 13.02.2018, та, відповідно, на 11:00 год. 05.03.2018 з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Поряд з цим, розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Тернопільської області від 05.03.2018, у зв'язку із перебуванням судді Стадник М.С. з 01.03.2018 на лікарняному, відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи №921/13/18, за результатами якого визначено суддю Гирилу І.М.

Враховуючи зміну складу суду при розгляді справи в порядку спрощеного провадження на стадії розгляду справи по суті, з метою належного дослідження доказів та письмових пояснень, суд згідно ухвали від 05.03.2018 прийняв справу № 921/13/18 до свого провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 12:00 год. 26.03.2018, яке, в порядку ст. 252 ГПК України, було відкладено на 12:15 год. 04.04.2018.

Відповідач у відзиві на позов за №50 від 26.01.2018 визнав, що свої зобов'язання з оплати в повному обсязі вартості отриманого у позивача протягом 2016 року згідно Договору №16-028-В від 20.12.2015 природного газу виконав із затримкою. Поряд з цим, зазначив, що позивачем пропущено визначений чинним законодавством спеціальний (один рік) строк позовної давності. Враховуючи наведене, просив суд застосувати спеціальну позовну давність в один рік для позовних вимог позивача в частині стягнення неустойки (пені, штрафу) та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1 161,35 грн та трьох процентів річних в сумі 80,77 грн у зв'язку із пропуском строків позовної давності.

Поряд з цим, присутній в судовому засіданні 04.04.2018 повноважний представник відповідача зазначив, що станом на день розгляду спору в суді позиція відповідача щодо позовних вимог змінилась. Зокрема, представник відповідача відзив на позов за №50 від 26.01.2018 просить суд до уваги не брати, а просить взяти до уваги подану ним заяву за № 89 від 12.02.2018, яку він підтримує в повному обсязі, та згідно якої просить суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 10%. В обґрунтування вимог у вказаній заяві посилається, зокрема, на те, що ДП "Кременецьке УПРГ" засноване виключно на державній власності відповідно до наказу Міненерговугілля № 702 від 07.10.2014 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Предметом його діяльності є постачання та розподіл природного газу споживачам, основною категорією яких є населення та бюджетні установи й організації. При цьому, вказує, що сплата бюджетними установами й організаціями заборгованості залежить від реального фінансування в рамках відповідного бюджету. Окрім того, повідомив, що ДП "Кременецьке УПРГ" не має заперечень стосовно зазначених позивачем у позовній заяві об'ємів природного газу, отриманого від ПАТ "НАК" Нафтогаз України" у 2016 році, та відомостей щодо проведення відповідачем розрахунків (дат та сум) за отриманий відповідачем природний газ в рамках виконання Договору постачання природного газу №16-028-В від 30.12.2015.

Повноважний представник позивача в судове засідання 04.04.2018 прибув. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. В задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені просить відмовити у зв'язку із його необґрунтованістю з підстав, викладених у відповіді на відзив за № 14/4-822 від 02.04.2018. Зокрема, вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов'язанням за Договором, а також те, що відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своєї заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

30.12.2015 між ПАТ Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі - Постачальник/позивач, з однієї сторони, та Державним підприємством "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", надалі - Споживач/відповідач, з другої сторони, надалі - Сторони, укладено Договір постачання природного газу №16-028-В, за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити газ, на умовах цього Договору (п.1.1 р.1 Договору).

Згідно п. 1.2 р.1 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Споживачем для забезпечення власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі Споживача.

П. 2.1 р. 2 Договору Сторони передбачили, що Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року (включно) газ обсягом до 28,267 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за цим Договором можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу у встановленому порядку.

Пунктами 3.3-3.4 р. 3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Споживач зобов'язується надати Постачальнику підписані та скріплені печаткою Споживача два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Споживачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписанні акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами. У разі, якщо Споживач до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає Постачальнику акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання у звітному місяці газу Постачальником документально не оформлюються.

Договір набуває чинності з дати підписання повноважними представниками Сторін та діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.01.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 р. 12 Договору).

П. 10. 1 р. 10 Договору передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної дасності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю 5 (п'ять) років.

Згідно п. 10.2 р. 10 Договору, усі зміни і доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

З метою узгодження обсягів переданого газу (щомісячно), його вартості, строку дії Договору та інших умов до останнього було укладено відповідні Додаткові угоди, а саме: №1 від 26.01.2016, №2 від 26.02.2016, № 3 від 31.03.2016, №4 від 29.04.2016, №5 від 31.05.2016, №6 від 30.06.2016, №7 від 29.07.2016, №8 від 31.08.2016, №9 від 30.09.2016, №10 від 31.10.2016 та №11 від 30.11.2016.

Зокрема, Додатковою угодою № 11 від 30.11.2016 Сторони виклали п. 12.1 р. 12 у іншій редакції: " Договір набуває чинності з дати підписання повноважними представниками Сторін та діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.12.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач за період з січня місяця 2016 року по грудень місяць 2016 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 20,359 тис. куб. м на загальну суму 160 109,44 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 29 240,49 грн, від 29.02.2016 на суму 22 270,66 грн, від 31.03.2016 на суму 20 257,10 грн, від 30.04.2016 на суму 1 028,33 грн, від 31.10.2016 на суму 18 912,26 грн, від 30.11.2016 на суму 29 098,03 грн, від 31.12.2016 на суму 39 302,57 грн.

Відповідач у заяві за №89 від 12.02.20118, підтриманій його повноважним представником в судовому засіданні 04.04.2018, підтвердив факт отримання ДП "Кременецьке УПРГ" протягом 2016 року природного газу в наведених позивачем обсягах.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами в національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

П. 6.2 р. 6 Договору сторони визначили, що оплата за газ здійснюється Споживачем на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

В платіжних дорученнях Споживач повинен обов'язково зазначати номер Договору, його дату підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості Споживача за цим Договором Постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за газ поставлений у минулі періоди по цьому Договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надішли від Споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором (п. 6.4 р. 6 Договору).

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу у 2016 р. виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами Договору терміну розрахунків. Зокрема, несвоєчасно розрахувався за природний газ отриманий у січні та березні 2016 р., а саме: вартість отриманого у січні місяці 2016 р. газу відповідачем оплачена 11.03.2016, вартість отриманого у березні місяці 2016 р. газу - 29.04.2016 (сальдова відомість та операції по підприємству "Кременецьке УПРГ ДП" за період з 01.01.2016 по 31.10.2017 - в матеріалах справи).

Наведені позивачем дані (дати та суми) щодо проведення відповідачем розрахунків за прийнятий згідно Договору природний газ, несвоєчасне проведення вказаних оплат підтвердив у судовому засіданні 04.04.2018 повноважний представник відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 1 161,35 грн, нарахованої на підставі п. 8.2 р. 8 Договору, та трьох процентів річних в розмірі 80,77 грн, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору постачання природного газу № 16-028-В від 30.12.2015.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ДП "Кременецьке УПРГ" про стягнення пені та 3% річних за неналежне виконання умов вказаного вище Договору.

В силу ст. 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або у інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, та однією з підстав виникнення зобов'язань.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Ст. 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору № 16-028-В від 30.12.2015 в повному обсязі. Проте відповідач свої зобов'язання з оплати вартості прийнятого у січні місяці 2016 р. та березні місяці 2016 р. природного газу виконав з порушенням встановленого Договором строку.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а такожтри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу, позивачем помісячно, з врахуванням сум поставок та передбачених умовами договору термінів здійснення розрахунків, проведених відповідачем оплат, нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 80,77 грн.

З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 16.02.2016 по 10.03.2016 за несвоєчасну оплату вартості природного газу переданого у січні місяці 2016, згідно акту приймання - передачі від 31.01.2016, та за період з 15.04.2016 по 28.04.2016 за несвоєчасну оплату вартості природного газу переданого у березні місяці 2016, згідно акту приймання - передачі від 31.03.2016.

Розглянувши проведений ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розрахунок 3% річних, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості переданого позивачем та прийнятого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків та проведених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних.

Згідно проведеного судом перерахунку, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 80 грн 76 коп. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 0,01 грн є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення (проведений судом розрахунок - в матеріалах справи).

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, 3% річних входять до складу грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобов'язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановленодоговором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У випадку порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2 умов Договору, у разі невиконання Споживачем умов пункту 6.1 цього Договору, він зобов'язується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі наведених норм законодавства та умов Договору, враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу, позивачем помісячно, з врахуванням сум поставок та передбачених умовами договору термінів здійснення розрахунків, проведених відповідачем оплат, нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 1 161 грн 35 коп., в т.ч.: 843 грн 66 коп. - за зобов'язаннями січня 2016 року (за період з 16.02.2016 по 10.03.2016); 317 грн 69 коп. - за зобов'язаннями березня 2016 року (за період з 15.04.2016 по 28.04.2016).

Суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначеного позивачем періоду, з врахуванням вартості переданого позивачем та прийнятого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та проведених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми пені, згідно якого правомірними є нарахування останньої в заявленій позивачем сумі - 1 161 грн 35 коп. (проведений судом перерахунок - в матеріалах справи).

Поряд з цим, як вже зазначалось вище, відповідач у заяві №89 від 12.02.2018, яка підтримана його повноважним представником у судовому засіданні 04.04.2018, просив суд на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 10%.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені вказував на те, що ДП "Кременецьке УПРГ" засноване виключно на державній власності відповідно до наказу Міненерговугілля № 702 від 07.10.2014 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Предметом його діяльності є постачання та розподіл природного газу споживачам, основною категорією яких є населення та бюджетні установи й організації. При цьому, вказував, що сплата бюджетними установами й організаціями заборгованості залежить від реального фінансування в рамках відповідного бюджету. Постаново Кабінету Міністрів України № 1156 від 30.12.2015 Про внесення змін до пункту 1 "Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями" збільшено частину чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об'єднаннями до державного бюджету за відповідний період з 15% до 75 %. Звернення підприємства до Державної фіскальної служби України щодо надання окремих, додаткових роз'яснень в цій частині, з огляду на сезонність роботи а також на те, що ДП "Кременецьке УПРГ" відносить до категорії платників податку на прибуток з малими доходами (мале підприємство) бажаних результатів не надано. На сьогодні в повній мірі зобов'язання ДП "Кременецьке УПРГ" в частині відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку не виконані. Органами Державної фіскальної служби в рамках адміністративного судочинства ініційовано позовну роботу щодо стягнення відповідної заборгованості. На сьогодні відповідне провадження перебуває на стадії розгляду в апеляційній інстанції (справа №819/1728/17). Просить суд врахувати і той факт, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 на ДП "Кременецьке УПРГ" покладено спеціальні обов'язки, як на суб'єкта ринку природного газу в частині забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період). З урахування запровадження в державі субсидій на відшкодування оплати наданих комунальних послуг споживачам із категорії "населення" частина нарахованої до оплати суми за спожитий природний газ побутовими споживачами у розмірі 105 277 841,66 грн (що становить 80,49% від загального розміру) компенсувалося підприємству у вигляді відповідного нарахування із державного бюджету. Дані кошти на основні рахунки підприємства, як такі не надійшли. Згідно спільних протокольних рішень дані суми перераховувались основним постачальником - ПАТ НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Споживачі природного газу, котрі не користувалися субсидіями, протягом 2016 року та до жовтня 2017 року оплачували відповідні послуги з газопостачання на спеціальні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в АТ "Державний ощадний банк України". У 2017 році загальна сума надходжень на спецрахунок становила 18 952 459, 30 грн. З даної суми, згідно з алгоритмами розподілу, лише частина перераховувалась на основний рахунок ДП "Кременецьке УПРГ". Так, у 2017 році на основний рахунок підприємства від реалізованого природного газу поступило лише 4 461 420, 71 грн. З урахуванням розмірів розщеплень із спецрахунку та у зв'язку із діючою системою субсидіювання побутових споживачів лише у 2017році відповідач від наданих послуг з газопостачання недоотримав 12 885 774, 55 грн прибутку. Згідно звіту праці за грудень 2017 року по ДП "Кременецьке УПРГ" витрати на оплату праці штатних працівників у 2017 році становили 4 887, 6 тис. грн, в той час коли надходження від основного прибуткового виду діяльності лише 4 461, 4 тис. грн.

Ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Проте ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитківта за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та/або штрафу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Слід зазначити, що поняття "значно" та "надмірно", при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також визначено, що: "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо".

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:

- ДП "Кременецьке УПРГ" засноване виключно на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України;

- основним видом діяльності підприємства є розподілення природного газу споживачам, основною категорією яких є населення та бюджетні установи й організації;

- відповідач вживав необхідні та залежні від нього заходи для недопущення зростання заборгованості за Договором постачання природного газу №16-028-В від 30.12.2015 та виконав свої зобов'язання згідно з договором, сплативши в повному обсязі вартість отриманого газу, що свідчить про добросовісне відношення відповідача до виконання своїх договірних зобов'язань;

- термін прострочки виконання зобов'язань по оплаті вартості прийнятого ДП "Кременецьке УПРГ" згідно Договору №16-028-В від 30.12.2015 природного газу не є значним (прострочення платежу за зобов'язаннями лютого 2016р., квітня 2016р., жовтня 2016р., листопада 2016р. та грудня 2016р. - відсутнє; прострочення платежу за зобов'язаннями січня 2016 р. становить 24 дні, а за зобов'язаннями березня - 7 днів);

- розрахунки за переданий позивачем на підставі Договору №16-028-В від 30.12.2015 природний газ проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Беручи до уваги наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 % від правомірно нарахованих та стягнути з ДП "Кременецьке УПРГ" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 580,68 грн пені за неналежне виконання умов Договору №16-028-В від 20.12.2015.

Судом враховано, що аналогічну правову позицію викладено і у постанові Верховного суду № 911/3165/16 від 25.01.2018.

Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. ст. 123, 129 ч. 1 п. 2 ГПК України витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України суми пені), в сумі 1 599 грн 99 коп. покладаються судом на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 73-75, 86, 91, 123, 129, 236, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", вул. Вокзальна, 4, м. Кременець, Тернопільська область, ідентифікаційний код 39460902, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720:

- 580 грн 68 коп. пені;

- 80 грн 76 коп. - 3% річних;

- 1599 грн 99 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні решти частини позову відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.04.2018

Суддя І.М. Гирила