РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2018Справа № 910/22371/17
За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Медобори"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Семенюк"

про стягнення 70 965,00 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - Носко Ю.Ю., представник

від відповідача - не з?явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медобори" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія Семенюк" про стягнення 70 965,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22371/17 та призначено розгляд на 15.01.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору перевезення вантажу № 22/05/2017 від 22.05.2017.

Ухвалою від 15.01.2018 р., у зв'язку з набранням 15.12.2017 р. чинності Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", у справі призначено підготовче засідання на 29.01.2018 р.

У підготовче засідання 29.01.2018 з'явився представник позивача, надав свої усні пояснення.

У підготовче засідання 29.01.2018 представник відповідача не з'явився.

Ухвалою суду від 29.01.2018 відкладено підготовче засідання на 16.02.2018.

В підготовче судове засідання 16.02.2018 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення щодо позовної заяви.

В підготовче судове засідання 16.02.2018 представник відповідача не з?явився.

Ухвалою суду від 16.02.2018 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 23.03.2018.

В судове засідання 23.03.2018 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 23.03.2018 представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 23.03.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

22.05.2017 між позивачем та відповідачем було укладено Договір перевезення вантажу №22/05/2017 відповідно до умов якого перевізник бере на себе зобов'язання у відповідності із поданими замовником заявками здійснювати перевезення вантажним автомобілем довірений йому замовником вантаж, а замовник зобов'язаний вантаж прийняти та сплатити за перевезення вантажу встановлену даним договором плату.

Відповідно до п. 4.1 Договору форма і порядок розрахунків, також випадки зміни розміру оплати за перевезення вантажу і надання інших послуг, пов'язаних з цим визначаються перевізником з вантажовідправником або вантажоодержувачем - замовником при укладенні ними договору на перевезення вантажів.

Згідно п. 4.2 Договору розрахунки між сторонами за даним Договором відбуваються в безготівковому порядку шляхом оплати експедитором за рахунок коштів свого клієнта, виставлених перевізником рахунків протягом 30 банківських днів, з моменту отримання оригіналів визначених в договорі документів.

22.05.2017 позивач одержав від відповідача замовлення на перевезення вантажу автомобільним транспортом № 22/05/2017 (далі - Заявка) за маршрутом м. Кампо-Сан-Мартіно (Республіка Італія) - м. Хмельницький найменування вантажу - обладнання для зберігання зернових культур, загальна вартість послуг - 2 400,00 євро, вантажовідправник - «Mulmix S.p.a.» (м. Кампо-Сан-Мартіно Республіка Італія), вантажоодержувач - ПП «Аграрна компанія 2004» (м. Хмельницький, Україна).

Позивач зазначив, що міжнародне перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом «DAF» із напівпричепом державний реєстраційний номер AT 28 31 АК / AT 70 56 XX із використанням міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 2552.

Відповідно до пункту «Умови оплати» заявки передбачені наступні умови оплати: 100% оплати по оригіналам документів (договір, заявка, рахунок, CMR з відміткою про отримання вантажу) на протязі 5-7 банківських діб.

Доставка та вивантаження вантажу були здійснені 31.05.2017р., а 06.06.2017р. позивач направив рахунок № 101 від 31.05.2017р. та Акт № 101 про надання послуг від 31.05.2017р. разом із всіма передбаченими умовами заявки документами на адресу відповідача за допомогою «Нова пошта», експрес-накладна № 7102.

Не отримавши від відповідача оплати за перевезення, 13.10.2017р. позивач цінним листом з описом та з повіомленням про вручення направив на адресу відповідача претензію № 21 від 13.10.2017р. про оплату заборгованості в розмірі 70 965,00 грн. із доданими до неї рахунком № 101 від 31.05.2017р. та актом № 101 про надання послуг від 31.05.2017р. Зазначена претензія повернулась позивачу 15.11.2017р. із позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Позивач зазначив, що відповідачем оплата за послуги не здійснена.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд зазначає наступне

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею . 316 ГК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 70965,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія Семенюк» (03142 м. Київ, вул. Стуса Василя, 35/37 , ідентифікаційний код 40242720) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медобори» (77551, Івано-Франківська область, Долинський район, с. Мала Тур'я, вул. Липова, 4, кВ. 5, ідентифікаційний номер 31249825) заборгованість в розмірі 70965 (сімдесят тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. та судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 02.04.2017

Суддя В.І. Мельник