ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2018м. ДніпроСправа № 904/940/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум спорт", м. Дніпро

до Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення 50119,31 грн

у присутності представників:

від позивача: адвокат ОСОБА_1, довіреність від 07.03.2018;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

07.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Міленіум спорт" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення основного боргу у сумі 46126,53 грн, 3% річних у сумі 902,31 грн та інфляційних втрат у сумі 3090,47 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 201 тн/пд, укладеного між сторонами 11.11.2016.

Ухвалою суду від 12.03.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з повідомленням сторін та призначенням судового засідання на 10.04.2018.

У призначене судове засідання відповідач правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Пунктом 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Від відповідача на адресу господарського суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення 16.03.2018 відповідачу поштового відправлення.

Враховуючи той факт, що відповідач зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою, на яку судом завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, було направлено ухвалу про відкриття провадження, а відповідач отримав цю ухвалу, то суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд цієї справи та виклик відповідача до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу приписів ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача не заперечив проти розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Враховуючи норми чинного законодавств та думку представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представника відповідача.

Тож, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Міленіум Спорт" (далі - виконавець, позивач) та Департаментом гуманітарної політики Дніпровської міської ради (далі - замовник, відповідач), було укладено договір № 201тн/пд (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується у 2016 році, з урахуванням поточного фінансування виконати роботи, відповідно до кошторису по капітальному ремонту спортивного майданчика комунального закладу освіти "Середня загальноосвітня школа № 94" Дніпровської міської ради за адресою 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Велика Діївська, 463, а замовник - прийняти і оплатити такі роботи.

Найменування робіт - "Капітальний ремонт спортивного майданчика комунального закладу освіти "Середня загальноосвітня школа № 94" Дніпровської міської ради за адресою: вул. Велика Діївська, 463, м. Дніпропетровськ (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна цього договору становить 650487,78 грн у тому числі ПДВ: 20% - 108414,63 грн. Остаточна вартість всього комплексу робіт, зазначених в п. 1.1, визначається за фактом виконання виконавцем всіх робіт по договору, згідно актів виконаних робіт, що надаються виконавцем і підписуються замовником.

Згідно з п. 4.2 договору, виконавець на підставі факту виконання робіт складає акти виконаних робіт у відповідності до правил визначення вартості будівництва за формою № КБ-2в та довідку за формою № КБ-3 і передає належно оформлені документи на розгляд замовнику. Замовник на протязі 3-х робочих днів перевіряє документи, і в разі їх відповідності та при наявності на казначейському рахунку замовника бюджетних коштів цільового призначення підписує їх, а у разі не підписання - обґрунтовує причину відмови, в т.ч. причиною відмови може бути повна відсутність (або відсутність в достатньому обсязі) бюджетних коштів на казначейському рахунку замовника.

Розрахунки проводяться шляхом оплати замовником виконаних робіт після підписання сторонами акту виконаних робіт, в гривнях, на розрахунковий рахунок виконавця, в рамках надходження бюджетних асигнувань на дані роботи на казначейський рахунок замовника (п. 4.1. договору).

Разом з тим, п. 4.5 договору сторони погодили, що замовник не несе майнової відповідальності перед виконавцем за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у разі затримки фінансування з бюджету або коригування відповідних програм бюджету, та зобов'язується оплатити виконані роботи протягом 60 днів з моменту отримання відповідного фінансування з бюджету на свій казначейський рахунок.

При цьому, замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи (в разі та відповідно до суми цільових бюджетних коштів на казначейському рахунку замовника) у відповідності до пп. 7.1.1. п. 7.1 договору.

У п. 5.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 до нього, сторони визначили, що строк виконання робіт: листопад 2016 року - травень 2016 року, згідно графіку виконаних робіт (додаток № 1 до додаткової угоди № 2).

На виконання умов договору позивач у повному обсязі виконав роботи, про що свідчать підписані сторонами акти виконаних робіт, а саме:

- акт виконаних робіт № 1 від 08.12.2016 на загальну суму 335200,19 грн;

- акт виконаних робіт № 2 від 21.12.2016 на загальну суму 269161,06 грн;

- акт виконаних робіт № 3 від 12.05.2017 на загальну суму 46126,53 грн.

Виконані позивачем роботи були прийняті відповідачем без зауважень та заперечень.

Однак, в порушення взяти на себе договірних зобов'язань відповідач здійснив оплату за отримані послуги лише частково за актами виконаних робіт № 1 та № 2, що підтверджено платіжними дорученнями: № 4906 від 12.12.2016 на суму 335200,19 грн та № 5340 від 22.12.2016 на суму 269161,06 грн.

Тож, несплаченим залишився акт виконаних робіт № 3 від 12.05.2017 підписаний сторонами на загальну суму 46126,53 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 від 01.03.2018 про погашення заборгованості, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Для стягнення наявної заборгованості позивач звернувся до суду з цим позовом, нарахувавши при цьому на основну суму боргу 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідач позовні вимоги не визнав та не спростував.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у цій справі договір є договором про надання послуг, який тісно пов'язаний з договором будівельного підряду.

Положеннями ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх; договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта; до договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ст. 875 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду (ч. 1 ст. 222 ГК України).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт надання позивачем послуг відповідачу останнім не оспорений та отримання яких підтверджено матеріалами справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, за надані позивачем послуги відповідно до акту виконаних робіт № 3 від 12.05.2017 відповідач мав здійснити оплату у сумі 46126,53 грн, але в порушення умов договору не провів оплату, тобто не виконав взятих на себе зобов'язань, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість, яка і підлягає до стягнення у заявленій позивачем сумі.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Окрім основної заборгованості позивач нарахував та заяви до стягнення 3% річних за період з 12.07.2017 по 07.03.2018 на суму 902,31 грн та інфляційних втрат за період з липня 2017 року по січень 2018 року включно на суму 3090,47 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та вірність, а тому вони підлягають до стягнення з відповідача у заявлених позивачем сумах.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо оплати виконаних робіт, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у сумі 1762,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Департамента гуманітарної політики Дніпровської міської ради (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75; ідентифікаційний код 40506248) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум спорт" (м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 14/1; ідентифікаційний код 38754631) основний борг у сумі 46126,53 грн, 3% річних у сумі 902,31 грн, інфляційні нарахування у сумі 3090,47 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.04.2018.

Суддя ОСОБА_2