РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу 927/53/18

за позовом: Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група»,

вул. І. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-дорожня компанія»,

вул. Пушкіна, 16, м. Чернігів, 14000

про стягнення 203 564грн 73 коп.

За участю:

від позивача: ОСОБА_2, юрисконсульт, довіреність №0116-26 від 23.03.2017

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-дорожня компанія» про стягнення 203 564,73 грн шкоди в порядку регресу, що відповідає сумі сплаченого страхового відшкодування страхувальнику зменшеного на 100 000,00 грн, перерахованих позивачу ОСОБА_3 «ОСОБА_1 компанія «Провідна» 06.04.2017 в розмірі ліміту за шкоду завдану майну передбаченого полісом ОСЦПВ №АК/0181731, посилаючись на ст.993, 1187, 1172, 1191, 1194 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на настання 29.10.2016 страхового випадку, а саме: ДТП за участю транспортного засобу «Nissan Juke» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу «МАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.12.2016 дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм транспортного засобу «МАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 ПДР України. Позивач посилається на здійснену страхувальнику виплату страхового відшкодування в розмірі 303 654,73 грн платіжним дорученням №22020 від 24.11.2016. Також на те, що 06.04.2017 ОСОБА_3 «ОСОБА_1 компанія «Провідна», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП, сплатила по заяві позивача страхове відшкодування в розмірі ліміту за шкоду завдану майну передбаченого полісом, у сумі 100 000,00 грн, у звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 203 564,73 грн. Окрім того, позивач повідомляє про направлення на адресу відповідача 10.04.2017 регресної вимоги №27640 з проханням в добровільному порядку сплатити суму страхового відшкодування в порядку регресу, однак останній залишив її без задоволення.

Після усунення недоліків зазначених в ухвалі від 22.01.2018 про залишення позовної заяви без руху, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28.02.2018.

Позивачем подані пояснення від 15.03.2018 №29198, в яких позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації, в розмірі 203 564,73 грн посилаючись на те, що ПАТ «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група» звернулась до суду в порядку суброгації, яка регулюється ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування». При суброгації відбувається заміна особи в зобовязанні, тому, з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України, суброгація застосовується лише до майнового страхування. Після виплати страхового відшкодування на підставі договору майнового страхування відбулась зміна особи яка має право вимоги до відповідальної за завдані збитки особи відповідача, а саме особу страхувальника ОСОБА_4, яка являється власником застрахованого транспортного засобу пошкодженого внаслідок ДТП, змінив страховик позивач, ПАТ «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група». Крім того, в поданих поясненнях позивач зазначає, що він не заперечує щодо закінчення терміну дії свідоцтва про присвоєння ОСОБА_6 кваліфікації судового експерта, адже він, складаючи звіт №0511, здійснював свою діяльність не як судовий експерт, а як оцінювач. Документи на підставі яких він здійснював свою діяльність як оцінювач були чинні на момент складання звіту №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_3. В державному реєстрі оцінювачів України відсутні відомості про закінчення терміну дії свідоцтва №327 від 27.02.2002.

Проаналізувавши зміст поданих позивачем пояснень та обґрунтувань, в яких позивач остаточно визначив позовні вимоги до відповідача, суд дійшов висновку, що позивач не змінюючи предмет (матеріально-правову вимогу) чи підставу позову конкретизував позовні вимоги щодо порядку стягнення сплаченого страхового відшкодування з відповідача, у звязку з чим позивач визначився з остаточними позовними вимогами до відповідача про стягнення 203 564,73 грн страхового відшкодування, посилаючись на ст.993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Уповноважений представник відповідача в судове засідання 28.02.2018 не прибув.

Судом були вчинені дії щодо перевірки статусу та місця реєстрації відповідача, у звязку з чим отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача станом на 26.04.2017 (станом на дату направлення відповідачем листа-відповіді на регресну вимогу позивача) та станом на 28.02.2018. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за критерієм пошуку код ЄДРПОУ - 32215839, станом на 26.04.2017 в реєстрі значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-дорожня компанія», місцезнаходження: вул. Пушкіна, 16А, с. Наталівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11742, не перебуває в процесі припинення. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за критерієм пошуку код ЄДРПОУ - 32215839, станом на 28.02.2018 в реєстрі значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-дорожня компанія», місцезнаходження: вул. Пушкіна, 16, м. Чернігів, не перебуває в процесі припинення. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 28.02.2018 суд відклав підготовче засідання на 22.03.2018.

Ухвала суду від 28.02.2018 направлена сторонам рекомендованої кореспонденцією на адреси які зазначені в позовній заяві, крім того, для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання судова кореспонденція також була направлена на адреси відповідача, які відомі з матеріалів справи: вул. Пушкіна, 16А, с. Наталівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область, 11742; вул.Шевченка,6, м. Новоград-Волинський район, Житомирська область (яка зазначена на бланках листів-відповідей відповідача на регресну вимогу позивача).

Ухвала суду від 28.02.2018 направлена на адресу відповідача (вул. Пушкіна, 16, м. Чернігів, 14000), що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за даною адресою не знайдено. До уточнення».

Ухвала суду від 28.02.2018 направлена на адресу відповідача (вул.Шевченка,6, м. Новоград-Волинський район, Житомирська область), яка зазначена на бланках листів-відповідей відповідача на регресну вимогу позивача, повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв'язку «інші причини, що не дали змоги виконати обовязки щодо пересилання поштового відправлення».

Ухвала суду від 28.02.2018 направлена на адресу відповідача (вул. Пушкіна, 16А, с. Наталівка, Новоград-Волинський район, Житомирська область), повернулася до суду неврученою з відміткою відділення поштового зв'язку «за місцем обслуговування».

Крім того, в порядку ст. 120-122 Господарського процесуального кодексу України на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет розміщено оголошення про виклик у судове засідання 22.03.2018 ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія».

За змістом ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 2 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обовязковою, в свою чергу частиною 3 зазначеної статті передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із п.1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28, оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали від 28.02.2018 Господарського суду Чернігівської області була надіслана учасникам судового процесу на адреси, зазначені в позовній заяві, а відповідачу ще на адреси, які відомі із матеріалів справи, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні оригіналу ухвали від 28.02.2018.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про час, дату та місце проведення підготовчого засідання у даній справі.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Зважаючи на те, що згідно з ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобовязані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи з огляду на приписи ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, суд дійшов висновку про можливість проведення підготовчого засідання у справі за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, і ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.03.2018 підготовче засідання було закрито, розгляд справи по суті призначено на 29.03.2018.

Ухвала суду від 22.03.2018 направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією з повідомленням, про що свідчить відповідна відмітка, вчинена згідно з пунктом 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовлений судом та знаходиться у справі.

Ухвала суду від 22.03.2018 направлена на адресу відповідача (вул. Пушкіна, 16, м. Чернігів, 14000), що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за даною адресою не розшукано».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У частині 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про час, дату та місце судового засідання, але відповідач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористався, повноважних представників для дачі пояснень по справі не направив.

Згідно із п.1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

До початку судового засідання з розгляду справи по суті через канцелярію суду позивачем подано заяву від 28.03.2018 № 29226 про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 29.03.2018 просила долучити до матеріалів справи документи, які з поважних причин не були подані в підготовчому засіданні.

Суд задовольнив заяву позивача, документи долучив до матеріалів справи з огляду на обставини щодо неможливості їх надання під час підготовчого провадження.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав та не заперечив проти позовних вимог, заяв та клопотань від нього не надходило, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд встановив:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

30.11.2015 між ПАТ «СК «Українська страхова група» (страховик, позивач) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2802-15-00255 (далі - договір), предметом якого, зокрема, є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим ТЗ та ДО страхування наземного транспортного засобу (надалі - КАСКО) (п. 1.1.1 договору).

Відповідно до умов договору позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля Nissan Juke, 2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_4, вартість транспортного засобу 543 974,00 грн, страхова сума 543 974,00грн, страховий тариф 4,86%, загальна страхова премія за договором 26 437,14грн.

Відповідно до п. 5 договору умови страхування КАСКО, ДЦВ, ДНВ.

Згідно з п. 7 договору порядок оплати страхової премії в розмірі 26 437,14 грн та період страховки з 01.12.2015 по 30.11.2016, включно.

Відповідно до п. 11 договору страхові випадки: викрадення, ДТП, ПДТО, стихійне лихо, пожежа, вибух, падіння предметів, напад тварин.

Відповідно до п.2 та 3 договору страхувальником та вигодонабувачем визначено ОСОБА_4, адреса: АДРЕСА_1.

Договір № 28-2802-15-00255 від 30.11.2015 складається з частини 1 та частини 2, заяви на страхування та акту огляду транспортного засобу, які є невідємними частинами договору (т.1. а.с.9-21).

Як передбачено ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття «договір страхування» містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Позивачем до матеріалів справи надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (СХТ662184) на імя ОСОБА_4, в якому зазначено реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2014, дата реєстрації 04.12.2015, адреса: вул. Академіка Заболотного, 86, 24, м. Київ, власність власник, марка Nissan Juke, легковий хетчбек-В, номер шасі SJNFBAF15U6511536, колір - червоний, обєм двигуна 1598.

Як вбачається з довідки від 13.03.2018 №29195, за підписом голови правління ОСОБА_7 та фінансового директора ОСОБА_8, скріплених печаткою страховика, позивач підтверджує той факт, що страхувальник, ОСОБА_4, 30.11.2015 сплатила страхову премію у розмірі 26 437,14 грн за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2802-15-00255 від 30.11.2015 за період страхування з 01.12.2015 по 30.11.2016.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як свідчать матеріали справи, 29.10.2016 о 19 год 01хв. у м. Києві на вул. Академіка Заболотного 33/162 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) зіткнення з задньою частиною ТЗ за участю транспортного засобу МАЗ 6516В9 номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, що належить ТОВ Інвестиційно-дорожня компанія та транспортного засобу легковий Nissan Juke номерний знак НОМЕР_1, що належить та під керуванням ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 29-30). В результаті ДТП було пошкоджено транспортні засоби.

Так, у довідці №168886 про дорожньо-транспортну пригоду зазначено, що зовнішнім оглядом установлено, що автомобіль НОМЕР_5 отримав такі механічні пошкодження: задня центральна частина, задня ліва частина, автомобіль НОМЕР_6 отримав такі механічні пошкодження: передня права частина.

У розділі IV довідки №168886 вказано, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_5 п.13.1. Правил дорожнього руху. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол АП1923239 за ст. 124 КУпАП.

Як вбачається зі схеми місця ДТП (Т.1 а.с. 27-28), транспортний засіб автомобіль МАЗ 6516В9 належить ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія», поліс ОСЦПВ наземних транспортних засобі АК 0181731 Провідна, код 066 до 10.08.2017.

Внаслідок ДТП автомобіль НОМЕР_5 зазнав пошкоджень, а тому 31.10.2016 страхувальник (ОСОБА_4О.) звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (т.1 а.с. 77-79), в якій також зазначив, що страхове відшкодування просить виплатити на рахунок СТО для здійснення ремонту.

07.11.2016 представником позивача складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу, в якому зафіксовані результати огляду транспортного засобу Nissan Juke державний номерний знак № НОМЕР_1 (т.1 а.с.33-34).

10.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Асистанська компанія «Українська служба допомоги» (сертифікат субєкта оціночної діяльності №202/15 від 16.03.2015 Фонду державного майна України) на підставі договору (заяви), укладеного з ПАТ СК «Українська ОСОБА_1», складено звіт №0511 про оцінку автомобіля Nissan Juke державний номерний знак № НОМЕР_1, проведення оцінки здійснено оцінювачем ОСОБА_6 (свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №327 від 27.02.2002, посвідчення підвищення кваліфікації оцінювача МФ №1360-ПК від 28.05.2015).

Відповідно до звіту №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_7, складеного 10.11.2016 (т.1, а.с.35-64), зокрема, ремонтної калькуляції №0511 вартість відновлювального ремонту, завданий власникові автомобіля НОМЕР_7, в результаті його пошкодження при ДТП, без урахування величини втрати товарної вартості, та з урахуванням розцінок спеціалізованого СТО, складає 305 890,80 грн. Відповідно до зведених даних ремонтної калькуляції 0511 значиться: вартість робіт 25 074,50грн, додаткові витрати 80,00грн, фарбування 18 268,54грн, загальна сума запчастин 211 485,96грн, вартість ремонту без ПДВ 254 909,00грн, ПДВ 50 981,80грн, вартість ремонту з ПДВ 305 890,80грн.

Відповідно до заяви від 23.11.2016, ОСОБА_4 просить відшкодування за страховим випадком перерахувати за реквізитами: р/р 8559 в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005, одержувач ОСОБА_4, призначення платежу страхове відшкодування.

В матеріалах справи міститься заява від 23.11.2016 ОСОБА_9, відповідно до якої він підтверджує своє бажання придбати автомобіль Nissan Juke державний реєстраційний номер № НОМЕР_1, який був пошкоджений внаслідок ДТП, яка мала місце 29.10.2016. Запропонована вартість купівлі автомобіля в пошкодженому стані становить 189000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, Приватним акціонерним товариством «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група» було прийнято рішення про визнання події, а саме: дорожньо-транспортної природи, яка відбулася 29.10.2016 за участю транспортного засобу МАЗ 6516В9 номерний знак НОМЕР_2 та транспортного засобу легковий Nissan Juke номерний знак НОМЕР_1, страховим випадком. Позивачем визначена сума страхового відшкодування 303 564,73грн на підставі страхового акту №ДККА-53559 від 24.11.2016 та розрахунку суми страхового відшкодування від 24.11.2016.

У страховому акті №ДККА-53559 від 24.11.2016 (т.1 а.с.80) визначено розмір страхового відшкодування 303 564,73грн, порядок виплати страхового відшкодування: перерахувати страхове відшкодування в розмірі 303 564,73 грн за наступними реквізитами: р/р 8559 в АТ «УкрСиббанк» МФО 351005 ІНН НОМЕР_8, одержувач: ОСОБА_4.

У Розрахунку суми страхового відшкодування від 24.11.2016 (т.1 а.с.81) зазначено: загальний страховий платіж 26 437,14грн, фактично сплачений 26 437,14грн, призначений до оплати страховий платіж за період, в якому настав страховий випадок 26 437,14грн, сплачений 26 437,14грн, страхова сума на дату укладання договору страхування №28-2802-15-00255 в розмірі 543 974,00грн, страхова сума на дату настання страхового випадку згідно із умовами договору страхування 543 974,00грн, вартість відновлювального ремонту 305 890,80грн, вартість залишку ТЗ після страхового випадку 189000,00грн, вартість матеріального збитку згідно з умовами договору страхування 354974,00грн, зменшення розміру страхового відшкодування 49 777,35грн, безумовна франшиза 0,30% - 1631,92грн, сума страхового відшкодування 303 564,73грн.

Матеріалами справи, зокрема, платіжними дорученнями №22020 від 24.11.2016 на суму 303 564,73грн підтверджується перерахування позивачем страхового відшкодування по договору №28-2802-15-00255 від 30.11.2015, акту ДККА-53559 від 24.11.2016 на рахунок ОСОБА_4.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.12.2016 у справі № 752/18676/16-п, ОСОБА_5 29.10.2016 о 19 год 01хв. на вул. Заболотного, 33/162 у м. Києві, керував автомобілем МАЗ, д.н.з АМ5083ВХ, не дотримався безпечної дистанції, був неуважним, в результаті чого здійснив зіткнення із автомобілем НОМЕР_9, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.13.1, 2.3б ПДР України, в судове засідання ОСОБА_5 зявився, вину визнав. Водія ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постанова суду набрала законної сили 27.12.2016.

Відповідно до полісу №АК/0181731 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, транспортний засіб автомобіль МАЗ 6516В9 номер кузова YЗМ6516В9Е0000182, тип С2 номерний знак НОМЕР_2 застраховано в ОСОБА_3 «СК «Провідна», код страховика 066, страхувальник ТОВ «Інвестиційно-дорожня компанія», строк дії з 11.08.2016 до 10.08.2017, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяна майну - 100 000,00 грн, розмір франшизи нуль.

Нормами пункту першого ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки настає у особи, винної у заподіянні збитків.

Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

У звязку з тим, що транспортний засіб MAЗ д.н.з. НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0181731 від 10.08.2016 на момент скоєння ДТП був застрахований у ОСОБА_3 «ОСОБА_1 компанія «Провідна», позивач звернувся до останнього із заявою про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу від 04.01.2017 №27158 (т.1, а.с. 85), в якій просить сплатити суму в розмірі 303564,73 грн на користь позивача, в призначенні платежу просить зазначити наступне відшкодування в порядку регресу, згідно страхового акту №ДККА-53559.

Повідомленням про виплату від 07.04.2017 №17-05/4824 ОСОБА_3 «СК «Провідна» повідомила позивача про те, що виплата по події від 29.10.2016 в якій пошкоджений автомобіль НОМЕР_10 за договором страхування №АК/0181731/0607/16 від 10.08.2016 у сумі 100000,00 грн буде здійснена в строки, визначені чинним законодавством на рахунок позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 «СК «Провідна» виплатило страхове відшкодування в сумі ліміту відповідальності в розмірі 100 000,00 грн згідно договору №АК/0181731/0607/16, згідно акту № згідно страхового акту №ДККА 53559 на рахунок позивача, що підтверджується платіжним дорученням №0016663_46033/99 від 06.04.2017 та випискою банку від 06.04.2017 (т.1 а.с. 87, т.2, а.с. 46-49).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладання договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.)

Відповідно до приписів статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Матеріалами справи встановлено, що позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, то до нього у відповідності до приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страховика цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_5 транспортного засобу автомобіля НОМЕР_6 в межах здійсненої виплати.

Такий перехід до страховика ще називають суброгацією (переміною кредитора у вже існуючому зобовязанні, яке виникло із заподіяння шкоди). Таке правило поширюється тільки на договори майнового страхування. Перехід права вимоги до страховика може мати місце тільки у тому випадку, коли наявними буде факт заподіяння шкоди майну, тобто цивільне деліктне правопорушення. Отже, лише у разі наявності ознак цивільного правопорушення до страховика може перейти право вимоги до заподіювача шкоди. За загальним правилом це може мати місце тільки за наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, наявності збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою, збитками та виною заподіювача. У разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки виникає право регресу до заподіювача шкоди (відповідно до володільця джерела підвищеної небезпеки) незалежно від наявності вини у діях заподіювача шкоди. Особа, яка завдала збитки може оспорювати розмір фактичних витрат, здійснених як страхова виплата. Тобто, здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною, її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Разом з тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач звернувся 11.04.2017 до відповідача з регресною вимогою від 10.04.2017 №27640, в якій посилаючись на ст. 993, 1187, 1191, 1194 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» просить сплатити регресну заборгованість в розмірі 203 564,73 грн на користь ПАТ «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група» (т. 1, а.с. 88-90).

Відповідач листом-відповіддю від 26.04.2017 вих.№53 не погодився із розміром страхового відшкодування, а вимогу про регресне відшкодування вважає необґрунтованою та безпідставною. Зокрема, зазначає, що відповідно до наданих документів оцінку автомобіля НОМЕР_7 виконано субєктом оціночної діяльності ТОВ «Асистанська компанія «Українська служба допомоги», на підставі договору (заяви), укладеного з ПАТ «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група». Проведення оцінки здійснювалося оцінювачем ОСОБА_6, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №327 від 27.02.2001. Однак, відповідно до витягу з Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, дане свідоцтво є недійсним, а термін його дії закінчився 28.05.2001. Отже відповідач вважає, що звіт №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_7 виконано субєктом, що не має відповідних повноважень на проведення оціночної діяльності, визначення вартості відновлювального ремонту дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (т.1, а.с. 91-92).

Позивачем у відповідь на лист відповідача було повідомлено останнього, що звіт №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_7 виконано субєктом, що має повноваження на проведення оціночної діяльності, в підтвердження чого надано ряд документів, які надіслані супровідним листом від 26.05.2017 №27914 (т. 1 а.с. 93, 96).

Відповідач повторно листом від 12.06.2017 вих.№152 не погодився зі звітом №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_7.

Суд вважає за доцільне зазначити, що твердження відповідача викладені в листах від 26.04.2017 вих.№53 та від 12.06.2017 вих.№152 щодо необґрунтованості звіту №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_7 щодо його виконання субєктом, що не має відповідних повноважень на проведення оціночної діяльності, визначення вартості відновлювального ремонту дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу є безпідставними.

Відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (стаття 7 Закону), і здійснюється субєктами оціночної діяльності.

На виконання вищезазначених норм чинного законодавства, позивач з метою встановлення вартості відновлювального ремонту та розцінок спеціалізованого СТО автомобіля НОМЕР_7, замовив у ТОВ «Асистанська компанія «Українська служба допомоги», на підставі договору про співпрацю для врегулювання страхового випадку, наступні послуги: встановлення ринкової вартості КТЗ, огляд КТЗ та встановлення вартості відновлювального ремонту та розцінок спеціалізованого СТО.

Оцінку було проведено субєктом оціночної діяльності ТОВ «Асистанська компанія «Українська служба допомоги» (сертифікат №202/15 субєкта оціночної діяльності від 16.03.2015), проведення якої було доручено оцінювачу ОСОБА_6 (наказ «Про прийняття на роботу» від 31.07.2008 №018/1-К), який має кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка обєктів у матеріальній формі» та спеціалізацію «Оцінка колісних транспортних засобів» (посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №1360-ПК від 28.05.2015), свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 327 від 27.02.02, які були чинними на момент складання Звіту №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_7.

Окрім того, як вбачається з витягу з реєстру оцінювачів України станом на момент складання Звіту №0511 про оцінку автомобіля НОМЕР_7, відсутні відомості про закінчення терміну дії свідоцтва № 327 від 27.02.02 про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, виданого ОСОБА_6

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 зі справи № 3-50гс15).

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач жодним чином не спростував той факт, що його працівник ОСОБА_5 29.10.2016 спричинив ДТП та завдав майнової шкоди страхувальнику позивача, суд доходить висновку, що відповідач є особою, відповідальною за заподіяну шкоду як роботодавець ОСОБА_5 та як власник джерела підвищеної небезпеки - субсидіарно, у розмірі, не покритому лімітом відповідальності за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0181731 від 10.08.2016, а саме у розмірі 203564,73грн, що становить різницю між виплаченою позивачем сумою страхового відшкодування та сумою, яка була відшкодована позивачу ОСОБА_3 "ОСОБА_1 компанія "Провідна".

Таким чином, зважаючи на встановлені факти, обставини та вимоги вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 203564,73грн є правомірною та підлягає задоволенню в повній сумі.

Як свідчать матеріали справи, позивач при зверненні до суду за захистом порушеного права платіжним дорученням №1038 від 09.01.2018 сплатив судовий збір у сумі 3053,50грн.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання позову немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки позивачем заявлено вимогу майнового характеру, то розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання позовної заяви становить 3 053,47 грн (203 564,73 грн *1,5%).

За таких обставин, надлишково сплачена сума судового збору становить 0,03грн (3 053,50грн - 3 053,47грн). Клопотання щодо повернення надлишково сплаченої суми судового збору 0,03грн від позивача до суду не надходило.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 207, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-дорожня компанія» про стягнення 203564 грн 73 коп. страхового відшкодування задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-дорожня компанія» (ідентифікаційний код 32215839, вул. Пушкіна, 16, м. Чернігів) на користь Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_1 компанія «Українська страхова група» (ідентифікаційний код 30859524, вул. І.Федорова, буд. 32, літ. А, м. Київ) 203564 грн 73 коп. страхового відшкодування, 3053 грн 47 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 04.04.2018.

Суддя Н.Ю.Книш