номер провадження справи 35/17/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018 Справа № 908/320/18

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцький Д.І.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 08.12.2016

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 288 від 13.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», Запорізька область, м. Енергодар

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя

про стягнення 15251,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості в сумі 8438,69 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами: між ним та ВАТ «Запоріжжяобленерго» 01.01.2013 укладено Договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж, за умовами якого позивач зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі/транзиту електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідач, а відповідач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що ним зобовязання за договором були виконані своєчасно та в повному обсязі, проте відповідач свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отримані послуги не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за рахунком № 734 від 31.10.2017 р., на які позивачем, відповідно до умов Договору та законодавства нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

27.02.2018р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 01.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/320/18 у порядку спрощеного позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 35/17/18, розгляд справи по суті призначено на 03.04.2018.

Згідно ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Від позивача через Відділ документального забезпечення господарського суду 27.03.2018 надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить суд стягнути з відповідача 10751,18 грн. пені, 3455,99 грн. інфляційних втрат, 1044,32 грн. 3 % річних, в звязку зі збільшення періоду нарахування цих сум.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дана заява про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 46 ГПК України, прийнята судом та задоволена. Судом розглядаються збільшені позовні вимоги.

27.03.2018 через Відділ документального забезпечення господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та розстрочити виконання рішення суду на чотири місяці, обґрунтовуючи тим, що підприємство відповідача перебуває у край тяжкому фінансовому становищі, має велику заборгованість з виплати заробітної плати, великий податковий борг, відсутність джерел для одночасного погашення заборгованості, встановлення або 0-го алгоритму нарахування коштів на поточні рахунки відповідача, або мільйонних щодобових додаткових відрахувань коштів з поточних рахунків відповідача, збільшення дебіторської заборгованості споживачів електричної енергії щодо яких неможливо вжити заходи припинення, обмеження електропостачання або введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; збільшення витрат по обовязковому блоку платежів без зміни тарифу на поставку та передачу електричної енергії для покриття таких витрат, зростання рівня неплатежів за спожиту електричну енергію.

Частиною 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд під час судового розгляду справи здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Судові засідання здійснювались із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК «Оберіг».

Представник позивача в судовому засіданні 03.04.2018 підтримав збільшені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засідання 03.04.2018 визнав позов та просив суд зменшити суму пені до 1000,00 грн. та розстрочити виконання рішення суду на 4 місяці.

Представник позивача заперечив проти задоволення заявлених клопотань відповідача щодо зменшення пені та розстрочення виконання рішення.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 46 ГПК України передбачено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

В судовому засіданні 03.04.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, судом встановлено наступне.

01.01.2013 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (далі власник мереж) та ВАТ «Запоріжжяобленерго» (в подальшому перейменоване в Публічне акціонерне товариство) (далі - користувач) укладено Договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до п. 1.1 Договору власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатка № 1 «однолінійна схема», наданого власником мереж, з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених «Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», яка наведена у додатку № 2 «Перелік точок приєднання електроустановок користувача та субспоживачів до технологічних електричних мереж власника мереж».

Відповідно до п. 11.5 Договору, цей Договір набирає чинності з 01.01.2013 і укладається терміном до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмову від нього або про його перегляд.

Станом на день розгляду справи Договір № 12-7 від 01.01.2013р. є чинним.

Пунктом 7.3 Договору сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до пятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу рахунок. Сума платежу визначається за «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача. Разом з рахунком власник мереж направляє користувачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника «Акта прийому-здачі наданих послуг».

Відповідно до п. 7.4 Договору, оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника мереж.

Як вбачається з матеріалів справи, власником мереж на адресу користувача був направлений листом № 75-62/23306 від 03.11.2017 акт прийому-здачі наданих послуг № 10-17 від 31.10.2017 на суму 101646,85 грн. та рахунок № 734 від 31.10.2017 на суму 101646,85 грн., які отримані відповідачем 06.11.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Одним з обов'язків відповідача є обов'язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж здійснюється згідно з «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7 (п. 7.1 та п. 4.1 Договору).

Проте, свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати за використання електричних мереж відповідач виконав не належним чином, в строк передбачений умовами Договору рахунок № 734 від 31.10.2017 не оплатив, в результаті чого у останнього виникала заборгованість в розмірі 101646,85 грн., яка була стягнута з боржника наказом господарського суду Запорізької області від 15.01.2018 у справі № 908/53/18.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України, договір є однією із підстав виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося раніше, п. 7.4 Договору сторони обумовили, що оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем за рахунком № 734 від 31.10.2017 не була здійснена оплата за отримані послуги, а стягнута судовим наказом від 15.01.2018, тобто, відповідач свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отримані послуги виконав неналежним чином.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 5510570/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 9.2.1 Договору передбачено, що за порушення строків оплати, передбачених п. 4.1, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

Загальна сума пені, що заявлена до стягнення становить 10751,18 грн. за період з 30.11.2017 по 03.04.2017.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що нараховані суми пені не перевищують подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, розрахунок зроблений вірно, а тому заявлені вимоги щодо стягнення пені в розмірі 10751,18 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд зазначає, що право вимоги про сплату 3% річних та втрат від інфляції є правовими наслідками прострочення боржником грошового зобовязання, способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Позивачем нарахована сума 3 % річних в розмірі 1044,32 грн. за період з 30.11.2017 по 03.04.2018 та сума інфляційних втрат в розмірі 3455,99 грн. за період з грудня 2017 по лютий 2018.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що в межах заявлених вимог, розрахунки здійснено вірно, а тому сума 3 % річних в розмірі 1044,32 грн. за період з 30.11.2017 по 03.04.2018 та сума інфляційних втрат в розмірі 3455,99 грн. за період з грудня 2017 по лютий 2018 підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за Договором № 12-7 від 01.01.2013 щодо своєчасної оплати за отримані послуги, а саме за рахунком № 734 від 31.10.2017 р. виконав не належним чином, то вимоги позивача про стягнення 10751,18 грн. пені, 3455,99 грн. інфляційних втрат та 1044,32 грн. 3 % річних суд вважає законними, обґрунтованими, документально підтвердженими, в звязку з чим позов підлягає задоволенню, з урахуванням викладеного вище.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, враховуючи, що сума пені є співрозмірною з основним зобовязанням, за яким видано наказ у справі № 908/53/18, відмовляє у задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення суми пені до 1000,00 грн.

Також відповідачем заявлено клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду на чотири місяці, розглянувши дане клопотання, суд задовольняє його, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 Господарсько процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частинами 1, 4 ст. 331 ГПК Укураїни передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідач, як на підставу надання розстрочки виконання рішення посилається на те, що заборгованість утворилася в звязку зі скрутним фінансовим становищем відповідача та незадовільною платіжною дисципліною споживачів. Також відповідач зазначає, що Кабінетом Міністрів України 4 березня 2015 року постановою №83, затверджено Перелік об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до якого включено ВАТ «Запоріжжяобленерго». Прийняття рішення про стягнення заборгованості без врахування обставин, що ускладнюють його виконання, ставить під сумнів стабільність фінансового стану енергопостачальника, та як наслідок може відобразитись на безпеці експлуатації об'єктів електроенергетики, на безперервності передачі та поставки енергії, на екологічній безпеці об'єктів електроенергетики, на збережені цілісності та забезпечені надійного і ефективного функціонування ОЕС України тощо. Відповідач зазначає, що господарська діяльність його підприємства фактично паралізована. Складна ситуація є наслідком дій регулятора в сфері електроенергетики НКРЕКП, що вмотивовано низьким рівнем розрахунків з ДП «Енергоринок», в тому числі надання судами розстрочки виконання рішень боржникам ПАТ «Запоріжжяобленерго». НКРЕКП було фактично заблоковано надходження грошових коштів після розподілу на поточні рахунки відповідача. Підтвердження тому є встановлення для відповідача нульового відсотку відрахувань коштів на поточні рахунки постачальника електричної енергії. Просить розстрочити виконання рішення строком на чотири місяці.

Згідно з ст. 74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вислухавши пояснення та доводи сторін щодо розстрочення виконання рішення суду, розглянувши надані докази, приходить до висновку про можливість надання розстрочки строком на чотири місяці.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 239, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035 м. Запоріжжя вул. Сталеварів, 14, , ІПН 449, п/р № 09 в ПАТ «СБЕРБАНК», МФО 320627) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504 м. Енергодар, Запорізька область вул. Промислова, 133, , ІПН 53; п/р № 1241 в ПАТ АБ «Укргазбанк») 10751 (десять тисяч сімсот пятдесят одну) грн. 18 коп. пені; 1044 (одну тисячу сорок чотири) грн. 32 коп. 3 % річних, 3455 (три тисячі чотириста пятдесят пять) грн. 99 коп. інфляційних витрат та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору, розстрочивши виконання рішення на чотири місяці, а саме:

з 26.04.2018 по 26.05.2018 3812,88 грн. та 1762,00 грн. судового збору;

з 26.05.2018 по 26.06.2018 3812,87 грн.;

з 26.06.2018 по 26.07.2018 3812,87 грн.;

з 26.07.2018 по 26.08.2018 3812,87 грн. Видати наказ.

Повне рішення складено 05.04.2018.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Топчій