КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. Справа№ 910/22621/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Зеленіна В.О.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Храмов Я.М. - представник за довіреністю № 6 від 01.01.2018 р.

від відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 року

у справі № 910/22621/17 (суддя Удалова О. Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

про стягнення 9 847,89 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" про стягнення 9 847,89 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 року позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" грошові кошти в розмірі 9 847,89 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 р. у справі № 910/22621/17 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи відсутній договір страхування № 47-07 від 07.06.2007 р. та умови зазначеного договору, а тому договір страхування, на який посилається позивач, як на підставу виникнення права суброгації, є неукладеним, тобто таким, що не породжує жодних прав та обов'язків.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 р. у справі № 910/22621/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 р. у складі головуючого судді: Дідиченко М. А., суддів: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. відкрито провадження у справі № 910/22621/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» та призначено справу до розгляду на 10.04.2018 р.

03.04.2018 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 01.02.2018 р. залишити без змін.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 р. враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 910/22621/17 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 10.04.2018 р., справу № 910/22621/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» прийнято до провадження у складі колегії суддів: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Зеленін В.О.

Представник відповідача у судове засідання 10.04.2018 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 10.04.2018 р. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.06.2007 р. між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія», як страхувальником, було укладено генеральних договір страхування № 47-07 по страхуванню засобів транспорту, цивільної відповідальності та від нещасних випадків.

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1 (бордеро № 27).

07.12.2015 р. у м. Одеса по проспекту Добровольського 151,1 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля Nissan Teana, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням та який належить ОСОБА_5 та автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та який належить ТОВ «Перша лізингова компанія», що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 07.12.2015 р.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеса від 09.02.2016 р. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до рахунку № НМЗНа-18117 від 16.12.2015 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1, становить 17 317,60 грн.

10.03.2016 р. ТОВ "Перша лізингова компанія" звернулась до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування.

На підставі рахунку № НМЗНа-18117 від 16.12.2015 р. на суму 17 317,60 грн. був складений страховий акт № 138313 від 16.03.2016 р., згідно з яким розмір збитків становить 17 317,60 грн., а відшкодуванню підлягає сума в розмірі 9 847,89 грн.

На підставі страхового акту № 138313 від 16.03.2016 р., позивач перерахував на рахунок ТОВ «Перша лізингова компанія» суму страхового відшкодування у розмірі 9 847,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2142 від 23.03.2016 р.

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Nissan Teana, державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 3737919, з наступними умовами: ліміт відповідальності по майну - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з претензією про виплату страхового відшкодування № 1577 від 17.05.2016 р., в якій просив відшкодувати позивачу 9 847,89 грн. страхового відшкодування.

Однак, вказана вимога відповідачем була залишена без відповіді та виконання, у зв'язку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до відповідача про стягнення з останнього 9 847,89 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідач, заперечуючи проти рішення суду першої інстанції, зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення між позивачем та ТОВ "Перша лізингова компанія" договору страхування та погодженням між ними істотних умов договору, а тому договір страхування, на який посилається позивач, як на підставу виникнення права суброгації, є неукладеним, тобто таким, що не породжує жодних прав та обов'язків.

В той же час, колегія суддів відзначає, що в матеріалах справи міститься бордео № 27 до генерального договору страхування № 47-07 від 07.06.2007 р., в якому визначено строк дії страхового договору по кожному автомобілю окремо, марка автомобіля, державний реєстраційний знак, номер кузову, страхова сума та інше.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Так, подаючи відзив на апеляційну скаргу, позивач надав суду апеляційної інстанції генеральний договір страхування № 47-07 від 07.06.2007 р.

В обґрунтування неможливості подачі зазначеного доказу до суду першої інстанції з причин, які об'єктивно не залежали від нього, позивач вказав, що відповідач не скористався своїм правом надіслати відзив на позову заяву, тобто відповідачем не заперечувалось будь-якої з обставин, викладених у позовній заяві, а тому у суду першої інстанції не виникало сумнівів щодо вказаного договору страхування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно з ст. 165 ГПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити, зокрема, заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідачем були заявлені заперечення щодо укладення договору страхування тільки на стадії апеляційного розгляду, колегія суддів приймає як належний доказ у справі генеральний договір страхування № 47-07 від 07.06.2007 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічна правова позиція зазначена в ч. 2 та 3 ст. 180 ГК України, а саме, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Судом встановлено, що при укладені генерального договору страхування № 47-07 від 07.06.2007 р. сторони узгодили всі істотні умови, а саме, предмет договору, його характеристики, перелік страхових випадків, ціну і розміри страхових платежів та строк дії договору, а тому вказаний договір приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ виникнення між позивачем та ТОВ «Перша лізингова компанія» правовідносин зі страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за договором страхування у зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 9 847,89 грн.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Колегією суддів встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Nissan Teana, державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 3737919, з наступними умовами: ліміт відповідальності по майну - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 було визнано винним у вчинені ДТП при керуванні автомобілем Nissan Teana, державний номерний знак НОМЕР_2.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки Nissan Teana, державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована відповідачем.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Позивачем, з урахуванням вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в якості підтвердження своїх позовних вимог були надані, зокрема: страховий акт № 138313 від 16.03.2016 р., рахунок № НМЗНа-18117 від 16.12.2015 р., які виставлені ТОВ "Н Моторс Юг", що надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, акт огляду транспортного засобу, платіжні доручення, що є достатніми доказами для визначення фактичного розміру по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

При цьому суд звертає увагу, що страхове відшкодування не обов'язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

За умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АЕ/3737919, яким застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи, встановлено франшизу 0,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до позивача переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених генеральним договором № 47-07 від 07.06.2007 р. та фактично здійснених позивачем витрат.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача у розмірі 9 847,89 грн.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 01.02.2018 року у справі № 910/22621/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 року у справі № 910/22621/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 року у справі № 910/22621/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

4. Матеріали справи № 910/22621/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.04.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.О. Зеленін