ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2018

Справа № 910/21115/17

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до об’єднання співвласників багатоквартирних будинків «Кристал-5»

про стягнення 151 901,36 грн.

Представники сторін: не викликались.

Встановив :

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до об’єднання співвласників багатоквартирних будинків «Кристал-5» про стягнення 151 901,36 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.09.2006 року між ним та відповідачем укладено договір №06899/4-05 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Як зазначено позивачем, ним відповідачу надано послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі:

-          за кодом 5-360 за період з 01.04.2015 по 30.09.2017на суму 589 936,59 грн., з яких сплачено 520 602,96 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 69 333,63 грн.,

-           за кодом 5-50360 за період з 01.07.2015 по 30.09.2017 на суму 231 688,09 грн., з яких сплачено 202 142,42 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 29 545,67 грн.

У зв’язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 98 879,30 грн., інфляційних втрат в розмірі 21 877,48 грн., трьох процентів річних в розмірі 7 498,38 грн., пені в розмірі 18 702,22 грн., штрафу в розмірі 4 943,97 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.11.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.01.2018 року.

15.12.2017 р. набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетом є швидке вирішення справи.

Враховуючи віднесення процесуальним законом даної справи до категорії малозначних (до 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб), в судовому засіданні 15.01.2018 року було постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

В судовому засіданні оголошено перерву до 23.01.2018 року.

22.01.2018 року до канцелярії суду відповідач подав відзив.

22.01.2018 року до канцелярії суду позивач подав клопотання про відкладення розгляд справи 23.01.2017 року та надання часу для подання відповіді на відзив.

В судовому засіданні 23.01.2018 року оголошено ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження буз виклику сторін.

30.01.2018 року до канцелярії суду позивач подав відповідь на відзив, в якій просив суд в частині стягнення основного боргу на суму 33 989,47 грн. закрити провадження, а в іншій частині позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 64 889,83 грн., інфляційних втрат в розмірі 21 877,48 грн., трьох процентів річних в розмірі 7 498,38 грн., пені в розмірі 18 702,22 грн., штрафу в розмірі 4 943,97 грн. та судові витрати в розмірі 2 278,52 грн.

06.02.2018 року до канцелярії суду відповідач подав заперечення.

14.02.2018 року до канцелярії суду позивач подав додаткові пояснення, а 15.02.2018 року – клопотання, в якому просив не брати до уваги виписку з рахунку ОСББ «Кристал-5» Головного управління м. Києва та Київської області АТ «Ощадбанк», яка була долучена до матеріали справи відповідачем.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд закриває провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 33 989,47 грн. та вважає, що позовні вимоги позивача в іншій частині позову підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

19.09.2006 року між відкритим акціонерним товариством «Акціонерне товариство «Київводоканал», яке перейменоване у публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник) та об’єднанням співвласників багатоквартирних будинків «Кристал-5» (абонент) укладено договір №06899/405 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Відповідно до п. 1.1 договору, цей договір укладається у відповідності із Законом України “Про питну воду та питне водопостачання”.

За цим договором постачальник зобов’язувався надати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред’явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізацій м. Києва, а абонент зобов’язувався здійснити своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановленні Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994р., зареєстрований в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374 (далі-Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 року за № 403/6691 (в подальшому Правила приймання), а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

В силу положень п. 1.3 договору, обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему в систему каналізацій, надається абонентом у вигляді нормативного розрахунку, який узгоджується з постачальником і є невід’ємною частиною договору. Обсяг поставки води підлягає узгодженню з постачальником кожного наступного року з моменту укладання договору. Загальний обсяг поставлених за цим договором послуг визначається загальною кількістю наданих абоненту протягом дії договору кубічних метрів води та прийнятих у міську каналізацію стічних вод.

Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що находить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об’ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання (п.2.1.4 договору).

Пунктом 2.1.1 договору передбачено, що облік поставленої води та прийнятих стоків здійснюється за показанням лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об’єктів водопостачання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Згідно до п. 2.1.2 договору зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента із стабільним об’ємом водопостачання (30 м. куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватись постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийнятті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг.

Відповідно до п. 2.1.6 договору, облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов’язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за наданні послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними обліковими та бухгалтерськими документами для проведення звіряння обсягів наданих послуг у відповідному звітному періоді та розрахунків. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються погодженими абонентом.

Судом встановлено, що відповідач в порушення п 2.1.6 Договору, у встановлені договором строки, не направив свого представника до позивача з необхідними документами для проведення звіряння (щодо кількості або вартості отриманих з 01.04.2015 року по 30.09.2017 року ) і тому облікові дані ПрАТ “Акціонерної компанії “Київводоканал” вважаються прийняті відповідачем та погоджені ним.

Згідно з п.2.2.1 договору, постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи ( в електронному вигляді – дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.2.2 та п. 2.2.3 договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

В разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи із діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Згідно з п. 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема відзиву №120 від 19.01.2018 року та довідки про нараховані ПрАТ «Київводоканал» та сплачені ОСББ «Кристал» та перераховані з місцевого платежі за отримані послуги за договором №06899/4-05 від 19.09.2006р. на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідачем повністю визнано обсяги наданих послуг позивачем (78080 куб. м на потреби холодного та гарячого водопостачання та 177 куб. м для поливу) та їх вартість (821 624,68 грн.).

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких звернень відповідача до позивача щодо нарахування плати по іншим тарифам, ніж зазначено позивачем.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що за оспорюваний період з рахунку відповідача на рахунок позивача було сплачено 748 394,39 грн. та за рахунок пільг та субсидій з місцевого бюджету позивачу сплачено 324 302,30 грн. ( 89 040,47 грн. за холодне водопостачання та 235 261,83 грн. – гаряче водопостачання), а всього 1 058 614,40 грн.

Щодо коштів, які надійшли до позивача безпосередньо з розрахункового рахунку відповідача, то суд зазначає наступне.

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи (банківські виписки), суд погоджується з твердженням позивача щодо того, що під час здійснення розрахунку ОСББ «Кристал-5» не врахувало той факт, що облік послуг які надаються позивачем здійснюється на 2 коди абонента-5-360 та 5-50360. При цьому, позовний період цих кодів абонента є різним: по коду абонента 5-360 з 01.04.2015, а по коду абонента 5-50360 з 01.07.2015. Одночасно з цим відповідач у своєму розрахунку відображає всі оплати з квітня 2015 року, а нарахування по коду абонента 5-50360 лише з липня 2015, що в свою чергу збільшило кількість оплат і зменшило період нарахувань, що призвело до неправомірної зменшення заборгованості.

Зокрема, в довідці відповідач зазначає, що у травні 2015 року відповідно до платіжного доручення №1 від 22.05.2015 року ним було сплачено 15 169,72 грн. і всю цю суму зараховує за позовний період. Однак, згідно призначення платежу даного платіжного доручення вбачається, що відповідачем сплачено 8 538,82 грн. з цього платежу сплачено за гвп (гаряче водопостачання) по коду абонента 5-50360 за квітень 2015 року, а квітень 2015 року по коду абонента 5-50360 не входить до позовного періоду. Отже, з 15 169,72 грн сплачених у травні 2015 за позовний період ОСББ «Кристал-5» сплатило лише 6 630,90 грн по коду абонента 5-360 (6 630,90+8 538,82=15 169,72). Крім того, у червні 2015 року ОСББ «Кристал-5» сплатило 21 979,90 грн (згідно платіжного доручення №23 від 23.06.2015р.) і також всю суму зараховує до позовного періоду, однак згідно призначення платежу вказаного самим відповідачем 10 082,93 грн з цього платежу сплачено за гвп (гаряче водопостачання) по коду абонента 5-50360 за травень 2015 року, а травень 2015 року по коду абонента 5-50360 не входить до позовного періоду. Отже, з 21 979,90 грн сплачених у травні 2015 за позовний період ОСББ «Кристал-5» сплатило лише 11 896,97 грн по коду абонента 5-360 (10 082,93+11 896,97=21 979,90). Так само і з платежем здійсненим у вересні 2015 на суму 19 444,24 грн (згідно з платіжного доручення №68 від 23.09.2015р.) з яких: 5 725,39 грн було сплачено за червень 2015 року по коду абонента 5-50360 поза межами позовного періоду і лише 13 718,85 грн по коду 5-360 за позовний період. Відповідач однак всі вказані платежі в повному розмірі зараховує в позовний період.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що за позовний період з власного розрахункового рахунку відповідачем сплачено позивачу 620 316,94 грн.

Щодо коштів, які надійшли до ПрАТ «Київводоканал» у вигляді пільг та субсидій, то суд зазначає наступне.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує той факт, що управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у місті Києві адміністрації, пільги та субсидії за гаряче водопостачання перераховує не позивачу, а іншій юридичній особі - ПАТ «Київенерго». Зазначене також підтверджується наданими відповідачем актами звірки, де зазначено, що саме ПАТ «Київенерго» надходять пільги та субсидії за гарячу воду.

Таким чином, кошти у вигляді пільг та субсидій (за гаряче водопостачання в розмірі 235 261,83 грн.), які не надійшли на рахунки позивача не можуть бути враховані при розрахунку заборгованості ОСББ «Кристал-5».

З наданих в матеріалів справи витягів з реєстрів фінансування управління праці та соціального захисту населення Оболонського району за період з 01.04.2015 по 30.09.2017 вбачається, що за позовний період до позивача для ОСББ «Кристал-5» надійшло 102 428, 44 грн пільг та субсидій від управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної у місті Києві адміністрації.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи після порушення провадження у справі, відповідачем сплачено 33 989,47 грн., що підтверджується платіжним дорученням №235 від 26.12.2017 року з призначенням платежу: «оплата за 09.17р. ХВП 5 360 = 33 989,47 грн. зг. договору №06899/04-05 від 19.09.2006р.»

Відповідно до п.2 ч. 1 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 3 статті 231 ГПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором №06899/04-05 від 19.09.2006р. у розмірі 33 989,47 грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість, тому суд закриває провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 33 989,47 грн. у зв’язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Надані відповідачем докази оплати на суму 34 256,47 грн., 14,21 грн. та 3 580,42 грн. згідно платіжних доручень №236, 237 та 238 від 26.12.2017 року не приймаються судом, оскільки в них призначення платежу за жовтень та листопад 2017 року, а в даній справі оспорюваний період закінчується 30.09.2017 року.

Факт наявності основної заборгованості за договором №06899/04-05 від 19.09.2006р. в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 64 889,83 грн. у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв’язку з неналежним виконання грошових зобов’язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 21 877,48 грн., три проценти річних у розмірі 7 498,38 грн., пеню у розмірі 18 702,22 грн. та штраф у розмірі 4 943,97 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов’язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, або вимогу щодо оплати, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. (п. 4.6 договору).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов’язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору, умовами статті 625 Цивільного кодексу України та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

З огляду на вищевикладене та наявність у відповідача перед позивачем заборгованості за договором № 06899/4-05 від 19.09.2006р., суд погоджується з розрахунком індексу інфляції в 21 877,48 грн., трьох процентів річних у розмірі 7 498,38 грн., пені у розмірі 18 702,22 грн. та штрафу у розмірі 4 943,97 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим.

Всі інші заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими та спростовані позивачем та наявним в матеріалах справи доказами.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Пунктом 2 ч.1 статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається:у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.9 статті 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У зв’язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, який вчасно не вчинив заходів до поновлення порушених прав і законних інтересів позивача (утримався від задоволення її заснованих на законодавстві вимог), оскільки відповідачем здійснено погашення частини боргу після звернення позивача до суду з позовною заявою та порушення провадження у справі, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 33 989,47 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити.

3. Стягнути з об’єднання співвласників багатоквартирних будинків «Кристал-5» (04213, м. Київ, вулиця Північна, будинок 54-А, 54-Б, ідентифікаційний код 22869328) на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний код 03327664) суму основного боргу 64 889 (шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев’ять) грн. 83 коп., індекс інфляції в розмірі 21 877 (двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят сім) грн. 48 коп., три проценти річних в розмірі 7 498 (сім тисяч чотириста дев’яносто вісім) грн. 38 коп., пеню в розмірі 18 702 (вісімнадцять тисяч сімсот дві) грн. 22 коп., штраф в розмірі 4 943 (чотири тисячі дев’ятсот сорок три) грн. 97 коп. а також судовий збір в розмірі 2 278 (дві тисячі двісті сімдесят вісім) грн. 52 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                                             С.М. Мудрий