КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. Справа№ 914/1772/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

Секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 03.04.2018.

розглянувши клопотання Львівської митниці ДФС про забезпечення участі у судовому засіданні 03.04.2018 в режимі відеоконференції

за апеляційною скаргою Львівської митниці ДФС

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2018

за заявою Львівської митниці ДФС про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва

у справі № 914/1772/15 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Львівської митниці ДФС

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Транспорт Груп"

про витребування майна та стягнення 783 284, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва було передано матеріали справи за позовом Львівської митниці ДФС (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" про:

1. витребування майна наявного на складі ТОВ "Львівські автобусні заводи", передане Львівською митницею ДФС Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" по договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013 загальною вартістю 6 448 193,84 грн.;

2. стягнення з ТОВ "Львівські автобусні заводи" вартості втраченого майна, переданого Львівською митницею ДФС Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" по договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013 у загальній сумі 449 357,84 грн.;

3. стягнення 333 926,46 грн. неустойки.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.) від 08.12.2015 №914/1772/15 позовні вимоги Львівської митниці ДФС задоволено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Сівакова В.В.) від 03.02.2016 у справі № 914/1772/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" на користь Львівської митниці ДФС 333 926,46 грн. неустойки; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" в дохід Державного бюджету України 1 218,00 грн. судового збору.

16.02.2016 на виконання додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.016 у справі № 914/1772/15 видано відповідні накази.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р. у справі №914/1772/15 рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 залишено без змін.

21.06.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 № 914/1772/15 видано відповідні накази.

26.12.2017 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 08.12.2015 у даній справі, відповідно до якої позивач просив суд змінити спосіб та порядок виконання рішення суду та стягнути з відповідача вартість майна в сумі 6 448 193,84 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018, у справі № 914/1772/15 в задоволенні заяви Львівської митниці ДФС про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 у справі №914/1772/15 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Львівська митниці ДФС звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 09.1-041/1312/18 від 21.02.2018), відповідно до якої просила скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 у справі № 914/1772/15 та ухвалити нове рішення, яким змінити спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 №914/1772/15 та стягнути із ТОВ "Львівські автобусні заводи" вартість майна у сумі 6 448 193,84 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Львівська митниця ДФС зазначає, що єдиною підставою для відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви Львівської митниці ДФС є те, що заявником не подано до суду доказів здійснення державним виконавцем виконавчих дій щодо вилучення у боржника зазначеного в наказі суду від 21.06.2016 майна та результатів виконання таких дій в ході здійснення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного наказу, доказів щодо накладення штрафу, направлення повідомлення до органу досудового розслідування з приводу невиконання боржником судового рішення у даній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 р. у справі № 914/1772/15 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської митниці ДФС на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 у справі № 914/1772/15.

В судовому засіданні 03.04.2018 представник позивача, надав пояснення по суті спору, підтримав доводи апеляційної скарги Львівської митниці ДФС та просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 у справі № 914/1772/15 скасувати повністю та прийняти нове, яким змінити спосіб та порядок виконання рішення.

В судове засідання, призначене на 03.04.2018, повноважні представники ТОВ "Львівські автобусні заводи" та ТОВ "Сіті Транспорт Груп" не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників ТОВ "Львівські автобусні заводи" та ТОВ "Сіті Транспорт Груп", які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникові судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасником справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно ч. 3 ст. 33 закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що оскільки державним виконавцем вчинено всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, що передбачені законом, а рішення суду залишається невиконаним, останній просить суд змінити спосіб та порядок виконання судового рішення шляхом стягнення з відповідача вартості майна на суму 6 448 193,84 грн.

Згідно зі ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту статтей 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, листом №7291/02.1-25/15155 від 01.12.2017 року, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області повідомлено, що на виконанні у Відділі перебував наказ №914/1772/15 виданий 21.06.2016 Господарським судом міста Києва про: витребування майна яке наявне на складі ТОВ «Львівські автобусні заводи», яке передане Львівською митницею ДФС ТОВ «Львівські автобусні заводи» по договору відповідального зберігання № 216 від 19.07.2013, загальною вартістю 6 448 193,84 грн.:

- двигуни моделі MAN Engine D2Q66L01139 з аксесуарами для автобусів - 10 шт. - загальною вартістю 2 731 458,30 грн. поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) па відповідальне зберігання №64від 19.07.2013);

- мости ведучі та неведучі до автобусів з аксессуарами 21 шт. загальною вартістю 1 673 548,58 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА 889903 від 19.07.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 64 від 19.07.2013);

- коробки передач для транспортних засобів: арт. 1349-090-137 - 10 шт., загальною вартістю 732 966,09 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- електрична апаратура для транспортних засобів: контактори КТК-4- 10 УХЛ2 89 шт. загальною вартістю 277 995,49 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання №78 від 13.09.2013);

- кондиціонери призначені для транспортних засобів: Ultra Light А/С unit set- UL500 EM - 13 комплектів загальною вартістю 902 036,94 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА №897233 від 13.09.2013 (акт про передачу- прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- вироби з чорних металів для транспортних засобів: кронштейни арт. 7633.222.108 - 70 штук загальною вартістю 18 589,72 грн. - поміщені згідно УМК МД- 1 серія КА № 897233 від 13.09.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 78 від 13.09.2013);

- запчастини для транспортних засобів:комплектуючі гальмівної системи в асортименті, упаковані фірмою відправником в картонні коробки та розміщені на 2 європіддонах загальною вартістю 111 598,72 грн. - поміщені згідно УМК МД-1 серія КА № 895958 від 05.12.2013 (акт про передачу-прийомку товарів (предметів) на відповідальне зберігання № 99 від 05.12.2013).

- 10.05.2017 Державним виконавцем винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

За невиконання без поважних причин рішення немайнового характеру ержавним виконавцем застосовано до боржника штрафні санкції, передбачені статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у в'язку з чим 29.08.2017 та 19.09.2017 винесено постанови про накладення штрафу.

21.09.2017 у зв'язку з неможливістю виконання зазначеного рішення без участі боржника, державним виконавцем скеровано Солом'янського Управління поліції Головного управління Національної полиці у м. Києві, подання про притягнення службових осіб боржника до кримінальної відповідальності згідно із законом.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене вбачається, що державним виконавцем вчинено всіх можливих заходів примусового виконання рішення немайнового характеру, які передбачені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження, відтак, керуючись пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», за наслідками чого 22.09.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту постанови чітко вбачається, що за невиконання без поважних причин рішення немайнового характеру державним виконавцем застосовано до боржника штрафні санкції, передбачені статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим 29.08.2017 та 19.09.2017 винесено постанови про накладення штрафу.

У зв'язку з неможливістю виконання зазначеного рішення без участі боржника, державним виконавцем 21.09.2017 скеровано до Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві подання про притягнення службових осіб боржника до кримінальної відповідальності згідно із законом.

Проте всупереч статті 86 ГПК України, суд першої інстанції помилково не надав правової оцінки вищезазначеним обставинам.

Відповідно до статті 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 331 ГПК України суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за заявою стягувача чи виконавця може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у п'ятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання удового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Про встановлення чи зміну способу та порядку виконання судового рішення або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановлюється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Частиною 3 статті 33 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Тобто, у випадку встановлення наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, державним виконавцем вчинено всіх можливих заходів примусового виконання рішення немайнового характеру, які передбачені статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", а оригінал виконавчого документу скеровано до Господарського суду міста Києва, Львівська митниця ДФС дійсно була позбавлена права на виконання судового рішення, що набрало законної сили чого судом першої інстанції враховано не було.

Згідно із частиною 5 статті 236 обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 Львівської митниці ДФС підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, всупереч вимог ГПК України не було всебічно та повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішення господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об'єктивно з'ясовано обставини справи. При цьому, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Львівської митниці ДФС підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 по справі № 914/1772/15 -скасуванню.

Судові витрати розподіляються у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 277, 281-285, 326, 331 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 у справі № 914/1772/15 скасувати.

3. Задовольнити заяву Львівської митниці ДФС, і ухвалити нове рішення, яким змінити спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2015 № 914/1772/15.

4. Стягнути із ТОВ "Львівські автобусні заводи" (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 45, ) на користь (79000, м. Львів, вул.. Костюшка, 1, )вартість майна у сумі 6 448 193,84 грн. та судові витрати у розмірі 1762, 00 грн.

5. Видачу виконавчих документів по справі № 914/1772/15 доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 914/1772/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено та підписано 10.04.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська