ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в задоволенні скарги

02.04.2018м. ДніпроСправа № 904/8315/17

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське Дніпропетровської області, на дії та бездіяльність приватного виконавця у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Техно-Трейд", м. Кам'янське Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення 8500,00 грн

Суддя Воронько В.Д.,

при секретарі судового засідання Батир Б.В.,

за участю представників:

від позивача (стягувача): адвокат Чупилка Ю.С., довіреність від 03.01.2018;

від відповідача (боржника, скаржника): адвокат Красницька-Келембет А.С., довіреність № 133 від 09.10.2017; юрисконсульт 1 категорії Терехов А.В., довіреність № 106 від 22.03.2018;

особа, чиї дії оскаржуються: приватний виконавець Лисенко Ю.О., посвідчення № 0002 від 30.05.2017,

розглянувши матеріали скарги, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи: 07.09.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Техно-Трейд" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення 8500,00 грн боргу за надані послуги з перевезення вантажу.

21.09.2017 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій крім основного боргу заявлено до стягнення 121,56 грн 3% річних, 326,98 грн інфляційних нарахувань та 585,80 грн пені.

Рішенням суду від 31.10.2017 позов задоволено частково, а саме присуджено до стягнення з відповідача основний борг у сумі 8500,00 грн, 3% річних у сумі 12,58 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 1428,53 грн та витрати на послуги адвоката у сумі 2500,00 грн; в решті позову було відмовлено.

Вказане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

З метою примусового виконання рішення на користь стягувача 21.11.2017 судом видано відповідний наказ від 17.11.2017.

21.03.2018 боржник (відповідач) звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця, у якій виклав вимоги про:

- визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, посвідчення № 0002 від 30.05.2017, в частині не передачі до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження № 56006121 для приєднання його до зведеного виконавчого провадження;

- визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, посвідчення № 0002 від 0.05.2017, в частині накладення арешту на кошти, що належать Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат" (ідентифікаційний код 05393043), шляхом винесення постанови від 19.03.2018 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №56006121;

- зобов'язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, посвідчення № 0002 від 30.05.2017, передати до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження № 56006121 для приєднання його до зведеного виконавчого провадження.

- зобов'язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича, посвідчення № 0002 від 30.05.2017, усунути допущені порушення шляхом скасування постанови від 19.03.2018 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №56006121.

Ухвалою суду від 22.03.2018 скаргу відповідача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 29.03.2018.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

27.03.2018 стягувач (позивач) подав до суду відзив на скаргу та 29.03.2018 письмові пояснення до відзиву, у яких проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на правомірність дій вчинених приватним виконавцем Лисенко Ю.О., тому просить суд у задоволенні скарги відмовити.

29.03.2018 приватний виконавець Лисенко Ю.О. надав до суду заперечення на скаргу боржника (скаржника, відповідача), у яких останню вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вчинені ним дії з примусового виконання судового наказу № 904/8315/17 відповідають вимогам чинного законодавства України, в результаті чого, на його думку, у задоволенні скарги слід відмовити.

У судовому засіданні 29.03.2018 судом оголошено перерву до 02.04.2018 в межах десятиденного строку, передбаченого ГПК України.

Не погоджуючись з доводами приватного виконавця, скаржник (боржник, відповідач) 02.04.2018 подав до суду заяву у порядку ст. 169 ГПК України, у якій наполягає на задоволенні скарги.

За результатами судового засідання, враховуючи приписи чинного законодавства, розглянувши скаргу на бездіяльність та дії приватного виконавця Лисенка Ю.О. за наявними матеріалами у справі, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Положеннями цієї статті визначено, що Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Вказана норма кореспондується зі ст. 326 ГПК України, за якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Звертаючись до суду зі скаргою, божник посилається на порушення приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Юрієм Олександровичем норм чинного законодавства, що полягають у не вчиненні ним дій по передачі виконавчого провадження до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР), що в свою чергу тягне за собою, на його думку, порушення прав інших стягувачів, виконавчі документи яких перебувають у зведеному виконавчому провадженні ВПВР, а саме щодо черговості у стягненні грошових коштів з боржника. Тож скаржник просить суд задовольнити його вимоги, викладені у скарзі до приватного виконавця Лисенко Ю.О. стосовно бездіяльності та дій останнього.

Так, за змістом скарги боржник посилаються на той факт, що 20.03.2018 йому стало відомо про наявність постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. від 19.03.2018, якою останній наклав арешт на кошти боржника, та з метою примусового стягнення коштів за виконавчим провадженням № 56006121 пред'явив 20.03.2018 вимогу № 01-29/167 до однієї з банківських установ, де боржником відкрито рахунки, на загальну суму 3150439,12 грн. Однак, заявник стверджує, що ані постанови про арешт коштів боржника № 56006121 від 19.03.2018, ані постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу - наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/5459/17 від 19.03.2017 не отримував.

Як слідує з постанови про арешт коштів боржника ВП № 56006121 від 19.03.2018, що для забезпечення реального виконання рішення, в тому числі за наказом господарського суду Дніпропетровської області № 904/8315/17 від 17.11.2017, накладено арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках: р/р № 260540819, № , № , № , № 3849 в ПАТ "ПУМБ", МФО банку 334851 - та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат", ідентифікаційний код 05393043, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження: 3150439,12 грн.

Не погоджуючись з діями приватного виконавця, скаржник зауважує, що перше виконавче провадження № 53873574 з примусового виконання рішення про стягнення з ПАТ "ДМК" коштів було відкрито постановою головного державного виконавця ВПВР від 03.05.2017. У рамках цього виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти ПАТ "ДМК" в межах суми стягнення ,07 грн та накладено арешт на все майно, що належить боржнику. Згідно постанови державного виконавця у виконавчому провадженні № 53873574 від 28.07.2017, виконавчі провадження № 53832028 та № 53873574 об'єднано у зведене виконавче провадження. У подальшому всі виконавчі провадження, що відкриті стосовно боржника ПАТ "ДМК" і за якими підлягають до стягнення грошові кошти, на підставі постанов директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були витребувані від Заводського ВДВС м. Кам'янське Дніпропетровської області (місце виконання рішення) та передані до ВПВР з метою приєднання до зведеного виконавчого провадження.

А відтак, скаржник вважає, що оскільки приватним виконавцем Лисенко Ю.О. не здійснювалось відкриття першого виконавчого провадження про стягнення коштів з боржника ПАТ "ДМК", то він зобов'язаний був передати відповідний наказ господарського суду на виконання до органу ДВС, який відкрив перше виконавче провадження та здійснює виконання зведеного виконавчого провадження, а саме - до ВПВР.

Доводи скаржника спростовуються наступним.

Як визначено ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 2 цієї статті Закону визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження", крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з лею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними І чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема ч. 2, встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом положень ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Наявні матеріали справи та приписи чинного законодавства України підтверджують той факт, що приватним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження № 56016123 з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 № 904/8315/17 та приєднано до зведеного виконавчого провадження № 56014190.

Частиною 5 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову. Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Однак, виходячи зі змісту вказаної статті Закону, передача виконавчого провадження здійснюється саме за заявою стягувача, яка, до речі, в матеріалах справи відсутня. До того ж, слід зазначити, що порядок передачі виконавчого провадження від приватного виконавця до державного виконавця і навпаки наразі не врегульований ані Міністерством юстиції України, ані жодним іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.п. 14 та 15 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, із змінами до неї (далі - Інструкція), у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об'єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову. У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова. Постанови про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження). У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, зокрема, якщо боржник та його майно перебувають на території різних адміністративно-територіальних одиниць, при об'єднанні виконавчих проваджень у зведене в установленому розділом IV цієї Інструкції порядку можуть утворюватись виконавчі групи. Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника виявлено в іншому органі державної виконавчої служби, таке виконавче провадження передається на виконання до органу державної виконавчої служби, державним виконавцем якого відкрито перше виконавче провадження, або в порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції. У разі якщо виконавче провадження щодо одного й того самого боржника перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби або відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження передається на виконання до цих відділів. Об'єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження здійснюється приватним виконавцем у порядку, визначеному пунктом 14 цього розділу.

Отже, з огляду на викладені норми, суд дійшов висновку, що скаржник невірно трактує положення вищевказаних пунктів, оскільки під порядком, визначеним пунктом 14 Інструкції, для державного виконавця визначено більш розширений перелік дій, а у пункті 15 Інструкції для приватного виконавця встановлено лише порядок об'єднання виконавчих проваджень та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, що знаходяться на виконанні у приватного виконавця, а не обов'язок передати виконавче провадження до державного виконавця, який вже здійснює виконання. Більш того такі дії не лише порушували б право стягувача на визначення органу, що буде здійснювати примусове стягнення, а й прямо протирічили б іншим положенням Інструкції.

Крім того, слід зауважити, що приписами п. 7 розділу ІІІ Інструкції передбачено можливість передання виконавчого документу за заявою стягувача до відкриття виконавцем виконавчого провадження від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону). Разом з тим, п. 4 розділу V Інструкції передбачає випадки передачі виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця, від приватного виконавця до іншого приватного виконавця або органу ДВС, але виключно за заявою стягувача та у разі: припинення діяльності приватного виконавця; зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 1-4, 6 ч. 1 ст. 42 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; самовідводу приватного виконавця.

Тож, підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що п. 14 Інструкції визначає, які саме дії повинні бути вчинені державним виконавцем у разі наявності декількох виконавчих проваджень саме у провадженні структурних підрозділів ДВС. У свою чергу, п. 15 Інструкції визначає алгоритм дій приватного виконавця щодо об'єднання виконавчих проваджень у зведене, які перебувають у нього на виконанні відносно одного й того самого боржника.

Як визначено ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд погоджується з доводами приватного виконавця про те, що останній не зобов'язаний перевіряти наявність відкритих і виконавчих проваджень щодо одного боржника державними виконавцями чи іншими приватними виконавцями. Перевірка наявності відкритих виконавчих проваджень щодо одного боржника здійснюється лише серед тих виконавчих проваджень, що вже перебувають на виконанні в конкретного приватного виконавця, з метою їх об'єднання у зведене виконавче провадження, порядок об'єднання і виконання якого визначено ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" та розділом III Інструкції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порядок об'єднання виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника у зведене виконавче провадження та приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження законодавцем врегульовано окремо як для органу державної виконавчої служби, так і приватного виконавця, а обов'язок передавати матеріали виконавчого провадження від приватного виконавця до органу державної виконавчої служби для приєднання до зведеного виконавчого провадження або об'єднання відкритих приватним виконавцем та державною виконавчою службою виконавчих проваджень у зведене ані нормами Закону України "Про виконавче провадження", ані відповідними підзаконними нормативно-правовими актами не передбачений. Більше того, законодавством визначено право передачі виконавчого провадження від приватного виконавця до іншого суб'єкта здійснення виконання рішення лише за заявою стягувача.

Крім того, варто зазначити, що ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках (ч. 3 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Тож, вимога скаржника щодо визнання неправомірною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О., посвідчення № 0002 від 30.05.2017, в частині накладення арешту на кошти, що належать Публічному акціонерному товариству "Дніпровський металургійний комбінат" (ідентифікаційний код 05393043), шляхом винесення постанови від 19.03.2018 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 56006121, а також скасування вказаної постанови не підлягають задоволенню. Оскільки дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. стосовно винесення вказаної постанови, якою накладено арешт на рахунки боржника, визнано судом правомірними та такими, що були вчинені ним в межах наданих йому законодавством повноважень.

До того ж, слід зауважити, що на час розгляду скарги, у зв'язку із фактичним списанням із банківського рахунку ПАТ "ДМК" суми боргу, що мало місце 27.03.2018, виконавче провадження № 56016123 було закінчено, про що винесено відповідну постанова приватним виконавцем, та яка наявна в матеріалах справи. Оригінал наказу господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2017 № 904/8315/17 приватним виконавцем повернуто до суду з відміткою про його виконання.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність порушень чинного законодавства у діях приватного виконавця під час здійснення ним виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 232-236, 342-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Юрія Олександровича відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення - 02.04.2018 та підписана 10.04.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя В.Д. Воронько