РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2018 р.

м. Київ

Справа № 911/99/18

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф.,

при секретарі Бразі Л.К.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, )

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1)

про стягнення боргу та відсотків за договором кредитної лінії №НКЛ-2009998 від 27.01.2012

за участю представників сторін:

позивача: Толкачов О.І. (дов. б/н від 07.02.2018);

відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява від 02.01.2018 № 16 Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 335235,02 грн боргу та 49562,20 грн відсотків за договором кредитної лінії № НКЛ-2009998 від 27.01.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.01.2018 вказану позовну заяву залишено без руху.

26.01.2018 через канцелярію господарського суду Київської області позивачем було подано заяву про усунення недоліків від 23.01.2018 № 02.3-2620 на виконання ухвали господарського суду Київської області від 17.01.2018. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви від 02.01.2018 № 16.

Ухвалою від 31.01.2018 відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 335235,02 грн боргу та 49562,20 грн відсотків за договором кредитної лінії № НКЛ-2009998 від 27.01.2012. Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою проведення підготовчого засідання призначено на 27.02.2018, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Позов обґрунтований наступним:

- 27.01.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2009998.

- 27.07.2012 сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору кредитної лінії № НКЛ-2009998 від 27.01.2012.

- На виконання умов договору (з урахуванням змін), банком було надано відповідачу кредит у сумі 345875,55 грн.

- Відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість: 335235,02 грн заборгованості по кредиту, 49562,20 грн заборгованості по відсоткам.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ст.ст. 1054, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 220, 224, 229 Господарського кодексу України.

Відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позов подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 27.02.2018 суд заслухав пояснення представника позивача, представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судом було оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 19.03.2018.

В судове засідання 19.03.2018 з'явився представник позивача, відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судом було оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 27.03.2018.

22.03.2018 позивачем було подано до суду клопотання про долучення доказів. Вказане клопотання з додатками було направлено на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення від 21.01.2018 та фіскальним чеком від 21.03.2018. Відтак, вказані докази приймаються судом до уваги.

В судовому засіданні 27.03.2018 суд заслухав пояснення представника позивача по суті позову. Відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом. Вказаний факт підтверджується конвертом (вх. № 4371/18 від 12.02.2018) з ухвалою господарського суду Київської області від 31.01.2018, що був повернутий ПАТ «Укрпошта» на адресу суду з відміткою «не проживає». Крім того, суд, зробивши витяг з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта», встановив, що ухвала суду від 27.02.2018 була отримана відповідачем особисто (витяг міститься в матеріалах справи). Крім того, інформація щодо дат і часу розгляду справи була опублікована на офіційному сайті господарського суду Київської області.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 27.03.2018 суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами, після виходу з нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

27.01.2012 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № НКЛ-2009998.

27.07.2012 сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору кредитної лінії № НКЛ-2009998 від 27.01.2012, яким було частково змінено умови останнього, тож умови договору цитуються судом у їх кінцевій редакції.

Відповідно до п. 1.1. договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 335235,02 грн, який змінюється відповідно до встановленого Графіку зменшення максимального ліміту заборгованості згідно додатку № 1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною, зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 24,99 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 26.01.2015 включно, на умовах визначених цим договором.

За змістом п.п. 2.2., 2.3. договору, моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі готівкових коштів з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій сумі кредиту. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором, якщо інше не випливає з умов цього договору.

Спірні правовідносини регулюються положеннями ст.ст. 173, 175 Господарського кодексу України, ст.ст. 627, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Приписами ст.ст. 175, 173 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

На виконання умов договору (з урахуванням змін), банком було надано відповідачу кредит у сумі 345875,55 грн. Вказаний факт підтверджується меморіальним ордером № 3922158 від 30.01.2012 на суму 319956,00 грн, меморіальним ордером № 34937065 від 13.08.2012 на суму 25919,55 грн, а також банківськими виписками за відповідний період. Копії вказаних документів містяться в матеріалах справи.

З наведеного вбачається, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання. Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також і відсутність з боку відповідача претензій або повідомлень про порушення банком умов договору.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору позичальник сплачує кредитору проценти за користування кредитом, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої за п. 1.1., або зміненої відповідно до п.п. 3.5.-3.7. цього договору. Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365) на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Відповідно до п. 1.1.1. договору у випадку невиконання позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 5.11.-5.12. цього договору, плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 30% річних починаючи з дня невиконання зазначених зобов'язань. Підвищена плата за користування грошовими коштами в розмірі 30% річних діє до дня (включно) виконання умов п.п. 5.11.-5.12. цього договору. При цьому сторони погодили, що зазначене збільшення розміру річної процентної ставки по цьому договору не потребує додаткового двостороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів. Так, відповідачем було повернуто лише 10640,53 грн кредиту, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 335235,02 грн. Вказаний факт підтверджується банківськими виписками, що містяться в матеріалах справи.

Крім того, з поданих документів вбачається, що відповідач неналежним чином виконував зобов'язання з оплати процентів за користування, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість зі сплати процентів у розмірі 49562,20 грн. Вказаний факт також підтверджується виписками з рахунків та вбачається з розрахунку, наданого позивачем.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондується з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відтак, беручи до уваги наведені нормативні приписи та положення договору, а також те, що відповідач свої грошові зобов'язання за договором виконував неналежним чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 335235,02 грн заборгованості за кредитом та 49562,20 грн підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ) 335235,02 грн заборгованості по кредиту, 49562,20 грн заборгованості по відсоткам, а також 5771,96 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.04.2018.

Суддя А.Ф. Черногуз