РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2018Справа № 910/19722/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_2)

до 1) ОСОБА_2 (АДРЕСА_1),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" (03061, м. Київ, вул. Ново-Польова, 85-А)

про відсутність права здійснювати повноваження одноосібного виконавчого органу, припинення здійснення повноважень одноосібного виконавчого органу

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

відповідач-1: не з'явився

від відповідача-2: ОСОБА_3 - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" про відсутність права здійснювати повноваження одноосібного виконавчого органу, припинення здійснення повноважень одноосібного виконавчого органу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що були порушені його права на управління Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика", а саме, бути обраним та обирати виконавчий орган даного товариства, що і стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19722/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29.11.2017 за участю представників сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 розгляд справи було відкладено на 13.12.2017 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 розгляд справи було відкладено на 22.12.2017 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження відповідно до пункту 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 за № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, підготовче засідання призначено на 17.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018 в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання було відкладено на 09.02.2018.

У зв'язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання призначене на 09.02.2018 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.02.2018 розгляд справи призначено на 21.02.2018.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.02.2018 закрито підготовче провадження у справі, судовий розгляд справи призначено на 07.03.2018.

У судовому засіданні 07.03.2018 суд оголосив перерву до 16.03.2018 у порядку статті 183 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.03.2018 за клопотанням позивача судове засідання в порядку ст. 202 Господарського процесуального кодексу України було відкладено на 21.03.2018.

20.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивач про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності позивача.

У судовому засіданні 21.03.2018 розглядалось клопотання позивача про постановлення окремої ухвали.

Представник відповідача-2 заперечив щодо задоволення клопотання позивача про постановлення окремої ухвали.

Зокрема, приписи ч. 1 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Відтак, за наслідками розгляду клопотання позивача, судом відмовлено в його задоволенні у зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю, з відповідним віднесенням результатів його розгляду до протоколу судового засідання.

Також, у даному судовому засіданні представник відповідача-2 заперечив щодо заявлених позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Позивач та відповідач-1 у судове засідання не з'явились, причини неявки суд не повідомили, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

У судовому засіданні 21.03.2018, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2 Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2012 відбулись загальні збори Закритого акціонерного товариства "Проектний інститут "Спецавтоматика", на яких було прийнято рішення, що оформлено протоколом № 1 від 03.05.2012 про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" та затверджено Статут цього товариства, державним реєстратором Солом'янського району міста Києва проведено державну реєстрацію створення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика", номер запису 0022545.

Так, відповідно до п. 1.2. Статуту, учасниками Товариства, що заснували юридичну особу є 42 особи, частки яких в статутному капіталі даного Товариства вказані в Статуті.

ОСОБА_1 є учасником Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" і відповідно до п. 7.1 Статуту Товариства володіє часткою у статутному капіталі товариства розміром 5, 57%.

Звертаючись з позовом до суду позивач вказує про те, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика", станом на 31.10.2017, особою, яка обирається до органу управління юридичної особи та уповноважена представляти юридичну особу є ОСОБА_2, з

03.05.2012 - керівник.

ОСОБА_2 є учасником Товариства з часткою у статутному капіталі Товариства, розміром 6, 32% (відповідно розмір вкладу до статутного капіталу 5 500 грн).

Проте, як вказує позивач, реєстраційна справа Товариства не містить протоколу рішення загальних зборів Товариства про обрання ОСОБА_2 до органу управління Товариства, а також, як стверджує позивач, Товариством не приймалось рішення про створення одноособового виконавчого органу директора та обрання директора Товариства.

А отже, виконання ОСОБА_2 повноважень одноособового органу Товариства та здійснення нею дій від імені Товариства є безпідставним, та як вказує позивач, порушує його корпоративне право та інтерес бути обраним до такого органу.

Також, як зазначає позивач не існує наказу про призначення ОСОБА_2 директором Товариства, заробітна платня їй, як директору не визначалась, не нараховувалась, не виплачувалась та нею не отримувалась, в штатному розписі вона не числилась, в Пенсійний фонд звітність про заробітну платню, як директор, не подавала.

Поміж іншого позивач зазначає, що в трудовій книжці ОСОБА_2 відмітки про виконання повноважень директора Товариства з 2012 по 2017 роки немає.

Мотивуючі свої позовні вимоги, позивач стверджує, що ОСОБА_2 одноосібно керує Товариством і називає себе генеральним директором Товариства, що протирічить ст. 62 Закону України "Про господарсьькі товариства".

А також, вказуючи при цьому, що здійснюючи повноваження керівника Товариства, ОСОБА_2 з 2012 року і до середини 2016 року загальні збори Товариства не скликала та не проводила, у зв'язку з чим, ОСОБА_1 не мав змоги звернутися до загальних зборів з питанням обрання директора Товариства у

відповідності до ст. 62 Закону України "Про господарські товариства".

У зв'язку з чим й виникла необхідність звернення до суду з позовом про визнання відсутнім права у ОСОБА_2 здійснювати повноваження одноосібного виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" та припинити ОСОБА_2 здійснювати повноваження одноосібного виконавчого органу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" в тому числі припинити ОСОБА_2 вирішувати всі питання діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" та припинити ОСОБА_2 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика".

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відтак, передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.

Пункт 6 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про господарські товариства" господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належить, зокрема, товариство з обмеженою відповідальністю.

Товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами (ст. 50 Закону України "Про господарські товариства").

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про господарські товариства", установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Так, пунктом 1.1. Статуту затвердженого протоколом загальних зборів учасників Закритого акціонерного товариства "Проектний інститут "Спецавтоматика" № 1 від 03.05.2012, державну реєстрацію якого проведено 24.05.2012, номер запису 0022545, Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" є підприємницьким товариством, що створено на основі фінансового та інтелектуального капіталу, підприємницької ініціативи з метою отримання прибутку.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика", створене засновниками шляхом перетворення Закритого акціонерного товариства "Проектний інститут "Спецавтоматика" є правонаступником всіх його прав і обов'язків. Товариство створено для здійснення господарської діяльності та отримання прибутку згідно з Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України "Про господарські товариства", "Про власність", іншими законодавчими актами та цим Статутом.

Так, відповідно до п. 1.2. Статуту, учасниками Товариства, що заснували юридичну особу є 42 особи, частки яких в статутному капіталі даного Товариства вказані в Статуті.

ОСОБА_1 є учасником Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" і відповідно до п. 7.1 Статуту Товариства володіє часткою у статутному капіталі товариства розміром 5, 57%.

Згідно п. 2.1. Статуту вказано, що мета створення та діяльності Товариства є максимальне задоволення потреб населення, держави, підприємств, установ та організацій в товарах, роботах та послугах шляхом виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг та заняття торгівельною діяльністю, створення нових робочих місць та отримання системного прибутку.

Відповідно до п. 8.1. Статуту учасниками Товариства можуть бути юридичні та фізичні особи.

Загальні збори учасників Товариства є вищим органом Товариства, який складається з учасників або призначених ними представників (п. 9.1. Статуту).

Пунктом 9.5. Статуту передбачено, що загальні збори учасників Товариства обирають Голову загальних зборів учасників Товариства, яким не може бути Генеральний директор Товариства.

Відповідно до п. 9.7. до компетенції зборів учасників Товариства належить, зокрема:

- внесення змін та/або доповнень до статуту Товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу;

- утворення та відкликання виконавчого органу Товариства, яким є Генеральний директор Товариства, та інших органів Товариства;

- прийняття рішення про обрання уповноваженої особи учасників для представлення інтересів учасників у випадках, передбачених законом;

- визначення умов оплати праці посадових осіб органів управління Товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв, інших структурних підрозділів, тощо.

Загальні збори учасників Товариства вважаються повноважними, якщо на них

присутні учасники (представники Учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів (п. 9.10. Статуту).

Пунктом 9.13. Статуту передбачено, загальні збори учасників Товариства скликаються не рідше одного разу на рік.

Відповідно до п.п. 9.14.4. на вимогу учасників Товариства, що володіють у сукупності не менш як 10 відсотками голосів в будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності Товариства. Якщо протягом 25 днів Голова загальних зборів учасників Товариства не виконав вищезазначених вимог, ініціатори скликання загальних зборів учасників Товариства вправі самі скликати загальні збори учасників Товариства.

Відтак, судом встановлено, що 19.01.2016, група учасників Товариства, що володіють у сукупності 22% голосів, звернулась до Товариства із заявою вих. 1/1 з вимогою скликати загальні збори Товариства, в тому числі з питанням переобрання генерального директора.

Разом з тим, листом від 08.02.2016 за вих. № 1/9 повідомлено про неможливість Товариством скликати загальні збори, у зв'язку із скрутним фінансово-економічним станом, та як наслідок неможливістю повноцінного опалення приміщення інституту. А також про те, що про проведення чергових зборів групу учасників буде повідомлено згідно вимог чинного законодавства та Статуту Товариства та пропозиції щодо порядку денного будуть враховані.

Як вказує позивач, оскільки, Товариство проігнорувало вимогу групи учасників, у них виникло право на скликання загальних зборів Товариства.

Так, 15.06.2016 були розіслані повідомлення про проведення загальних зборів Товариства 19.07.2016, з питанням переобрання генерального директора, що підтверджується фіскальним чеком, списком № 946 згрупованих поштових відправлень листів цінних пріоритетних та описами вкладень у ці листи.

19.07.2016 загальні збори не відбулися, внаслідок відсутності кворуму, ОСОБА_2 на збори не з'явилась.

03.08.2016 були розіслані повторно повідомлення про проведення загальних зборів Товариства 06.09.2016 року, з питанням переобрання генерального директора, що підтверджується фіскальним чеком, списком № 1234 згрупованих поштових відправлень листів цінних пріоритетних та описами вкладень в дані листи.

06.09.2016 загальні збори знову не відбулися, внаслідок відсутності кворуму, ОСОБА_2 на збори не з'явилась.

31.10.2016 були розіслані втретє повідомлення про проведення загальних зборів Товариства 06.12.2016, з питанням у порядку денному про переобрання генерального директора, що підтверджується фіскальним чеком, списком № 1789 згрупованих поштових відправлень листів з описами вкладень у дані листи.

06.12.2016 загальні збори не відбулися, внаслідок відсутності кворуму, ОСОБА_2 на збори не з'явилась.

Таким чином, як про це вказує позивач, він не може у звичайному порядку, через скликання зборів та внесення змін до статуту, усунути порушення закону, що створене в Товаристві, а також тривалий час не може скористатися своїми корпоративними правами на управління Товариством, зокрема, обирати законний виконавчий орган Товариства, що утворений відповідно до законодавства України та бути обраним за законного виконавчого органу Товариства.

Із поданого відповідачем-2 відзиву вбачається, що Товариство звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не добросовісно користується своїми правами учасника Товариства, з огляду на те, як про це вказує відповідач-2, позивач безкоштовно користувався на протязі багатьох років приміщенням підприємства розміром 100 кв.м., яке використовував у своїй комерційній діяльності.

Як вказує відповідач-2, коли використання приміщення позивачу було заборонено, він став мстити підприємству, подаючи різні позови, та як про це вказує ОСОБА_2, ОСОБА_1 своїми діями заблокував діяльність підприємства, яке на сьогодні знаходиться у скрутному становищі, всі учасники і працівники Товариства звільнені, а на господарських началах працював тільки Генеральний директор - ОСОБА_2.

Крім того, у своєму відзиві відповідач-2 вказує про те, що в липні 2017 відбулась крадіжка цілого ряду документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика", підтвердженням даного факту є довідка з Управління поліції Солом'янського району м. Києва, та як вказує відповідач-2, на даний час відновлюються ці документи, у зв'язку з чим не можуть бути надані до суду.

Як вказує відповідач-2, ОСОБА_2 разом із усіма учасниками Товариства в 2015 році звільнилась у зв'язку з виходом на пенсію, але так, як до даного часу у Товаристві не було проведено ні одних загальних зборів, на яких можна було б обрати Генерального директора чи Директора, змінити Статут в частині призначення і компетенції виконавчого органу для оперативного управління і збереження майна Товариства в 2015 році ОСОБА_2 продовжила свою діяльність на громадських началах.

Разом з тим, як вказує відповідач-2 та встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/10759/17 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання статуту частково недійсним та зобов'язання вчинити дії, було частково задоволено позов та визнано недійсними положення пункту 10.1, пункту 10.4, пункту 10.6, першого речення пункту 10.3.: "Генеральний директор Товариства діє на підставі даного Статуту." Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика"; в іншій частині позову про зобов'язання Товариства привести дані пункти у відповідність із Заковом України "Про господарські товариства" було відмовлено.

Відтак, як встановлено судом, в подальшому 23.11.2017 у зв'язку із вступом в законну силу рішення Господарського суду міста Києва про визнання частково недійсним пунктів Статуту Товариства в частині компетенції виконавчого органу "Генерального директора" наказом № 4-ВК звільнено ОСОБА_2 з посади Генерального директора за власним бажанням.

В той час, як вбачається з поданих 11.01.2018 позивачем пояснень, що лише загальні збори визначають кого обирати у виконавчий орган та встановлюють компетенцію такого органу, а також здійснюють відкликання членів виконавчого органу. Виконавчий орган не може самостворюватись без рішення членів загальний зборів, як і не може сам звільнити себе чи своїх членів від виконання своїх обов'язків та повноважень.

Таким чином, за переконанням позивача, наказ Генерального директора ОСОБА_2 № 4-ВК від 23.11.2018 про звільнення самої себе з посади не є рішенням загальних зборів, а тому не може припинати її повноваження чи відкликати з виконавчого органу, а лише припиняє її трудові відносини з Товариством.

Разом з тим, як встановлено судом, 21.01.2013 до суду надійшло клопотання відповідача-2, з якого вбачається, що в грудні 2017 відбулись загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" на яких було прийнято рішення про відкликання Генерального директора ОСОБА_2, та про обрання директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" ОСОБА_4 на громадських засадах. Що підтверджується доданим до клопотання протоколом засідання зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" № 3 від 12.12.2017.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У справі "Кудла проти Польщі" Європейський суд з прав людини ухвалив рішення, де зазначив, що обсяг зобов'язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, змінюється в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути "ефективним" як на практиці, так і за законом. Такий спосіб має бути достатньою мірою гарантовано не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

Так, частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

В той час, статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, зважаючи на те, що мотивація позивачем його порушеного права полягала в тому, що ОСОБА_1 не може у звичайному порядку, через скликання зборів та внесення змін до статуту, усунути порушення закону, що створене в Товаристві, а також тривалий час не може скористатися своїми корпоративними правами на управління Товариством, зокрема, обирати законний виконавчий орган Товариства, що утворений відповідно до законодавства України та бути обраним за законного виконавчого органу Товариства, в той час, як було встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 у справі № 910/10759/17, що набрало законної сили, визнано недійсними положення пункту 10.1, пункту 10.4, пункту 10.6, першого речення пункту 10.3.: "Генеральний директор Товариства діє на підставі даного Статуту." та беручи до уваги, що наказом № 4-ВК від 23.11.2017 звільнено ОСОБА_2 з посади Генерального директора за власним бажанням, а також враховуючи, той факт, що директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" обрано ОСОБА_4 на громадських засадах, що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом засідання зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектний інститут "Спецавтоматика" № 3 від 12.12.2017, та за таких підстав позивачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Приписи пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України закріплюють, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Позаяк, вимоги до ОСОБА_2 в контексті поданого позивачем позову були заявлені саме, як до фізичної особи, а не як до учасника товариства.

Так, пунктом 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 3 вказаної статті, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження в частині поданого позивачем позову в частині заявлених вимог до ОСОБА_2 саме, як до фізичної особи підлягають закриттю, з огляду на те, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Разом з тим, ч. 5 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

А відтак, суд зазначає про те, що вказана стаття не регулює порядок повернення судового збору саме позивачу у разі закриття провадження, однак, відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження в частині позовних вимог заявлених до ОСОБА_2 - закрити.

2. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 02.04.2018

Суддя Д.О. Баранов