РІШЕННЯ

04 квітня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/738/17-г/5

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

при секретарі судового засідання Коляска І.І.

розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. Шептицького, 20, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46008

про cтягнення 1 200 580, 94 грн

За участі представників:

Позивача: Старчика А.А. - уповноваженого

Відповідача: Панчука С.М. - уповноваженого

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі - позивач, звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", надалі - відповідач, про стягнення 1 200 580 грн 94 коп., з яких: 1 075 982 грн 59 коп. - пеня, 55 923 грн 01 коп. - 3 % річних та 68 675, 34 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу №13-341-Б від 04.01.2013 в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений у період з січня місяця 2013 року по червень місяць 2015 року (включно) природний газ, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: Договір купівлі-продажу природного газу № 13-341-Б від 04.01.2013 із додатковими угодами до нього, акти приймання-передачі природного газу за період з січня 2013 р. по червень 2015 року, розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2017 (суддя Андрушків Г.З.) порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 10:30 год. 24.01.2018.

Поряд з тим, у зв'язку із перебування 24.01.2018 судді Андрушків Г.З у відпустці, ухвалою суду від 23.01.2018 постановлено: розгляд справи №921/738/17-г/5 здійснювати за правилами загального позовного провадження, зі стадії підготовчого засідання; підготовче засідання призначено на 10:00 год. 28.02.2018.

В той же час, суддю Господарського суду Тернопільської області Андрушків Галину Зіновіївну на підставі рішення Вищої ради правосуддя №282/0/15-18 від 01.02.2018, згідно наказу Господарського суду Тернопільської області №15-к від 19.02.2018, звільнено з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

П. 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду визначено, що у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматичного розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату, що додається до матеріалів справи.

19.02.2018 розпорядженням керівника апарату, відповідно до пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 921/738/17-г/5, за результатами якого для розгляду справи визначено суддю Гирилу І.М.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.02.2018 справу № 921/738/17-г/5 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", про стягнення 1 200 580, 94 грн, з яких: 1 075 982, 59 грн - пеня; 55 923, 01 грн - три проценти річних та 68 675, 34 грн - інфляційні втрати, суддею Гирилою І. М. прийнято до свого провадження; призначено підготовче засідання у справі № 921/738/17-г/5 в режимі відеоконференції на 15:00 год. 19.03.2018; доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Київської області (вул. Комінтерну (Симона Петлюри), 16, м. Київ - 32, 01032); витребувано у сторін додаткові документи.

Ухвалою суду від 19.03.2018 підготовче засідання було відкладено на 10 год. 00 хв. 04.04.2018 та відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В підготовчому засіданні 04.04.2018, враховуючи вирішення усіх питань, зазначених у ч. 2 ст. 182 ГПК України, за письмовою згодою усіх учасників справи, судом закінчено підготовче судове засідання (закрито підготовче провадження) та у той самий день розпочато розгляд справи по суті, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу від 04.04.2018. Також, у даному судовому засіданні суд з'ясував обставин справи, дослідив надані сторонами докази.

Присутній в судовому засіданні 04.04.2018 повноважний представник відповідача визнав, що свої зобов'язання з оплати в повному обсязі вартості отриманого у позивача протягом січня 2013 р. по червень 2015 року згідно Договору № 13-341-Б від 04.01.2013 та додаткових угод до нього природного газу Товариство виконало із затримкою. Поряд із цим, підтримав наданий суду 19.03.2018 відзив на позовну заяву за №268 від 18.03.2018 у якому, зокрема, зазначив, що ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" просить суд, у відповідності до п. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені до 10% від заявленої та розстрочити виконання даного рішення на 12 місяців. В обґрунтування зазначає, що за умовами укладеного 04.01.2013 Договору за №13-341-Б поставлений природний газ був використаний Покупцем виключно для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів. Розрахунки за поставлений позивачем природний газ здійснювались у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України №247 від 26.03.2008. Товариство не мало можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків, оскільки такі проводились згідно алгоритму розподілу коштів та нормативу перерахування коштів, затверджених НКРЕКП України. Дотримання відповідачем встановлених чинним законодавством приписів є обов'язком, який не залежить від його власної волі. Зауважив, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом розрахунок за поставлений позивачем згідно Договору №13-341-Б від 04.01.2013 природний газ проведено в повному обсязі, предметом судового розгляду є штрафні санкції та передбачені ст. 625 ЦК України нарахування. Просив суд врахувати, що 1 липня 2015 р. у відповідності до вимог Закону України №329 від 09.04.2015 "Про ринок природного газу" анульовано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; з 01.07.2015 відповідач не здійснює діяльність з постачання природного газу; єдиною статтею доходу станом на сьогоднішній день є розподіл (транспортування) природного газу; згідно звітів про фінансовий стан за період з 01.10.2015 по 01.01.2018 відповідач є збитковим підприємством; постановами державного виконавця при примусовому виконанні наказів Господарського суду Тернопільської області накладено арешт на кошти ПАТ "Тернопільміськгаз" на рахунках у фінансових установах та майно. Вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів понесення збитків в результаті несвоєчасного виконання ПАТ "Тернопільміськгаз" зобов'язань за вказаним вище договором.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні 04.04.2018 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. Заперечив проти задоволення судом клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій з підстав, викладених у відповіді на відзив за №14/4-823 від 02.04.2018 (вх. №8873). Зокрема, вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов'язанням за Договором купівлі - продажу природного газу, а також те, що відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування свого клопотання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступне:

04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі - Продавець/позивач, з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (зміна найменування - Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз"), надалі - Покупець/відповідач, з іншої сторони, укладено Договір на купівлю-продаж природного газу №13-341-Б (надалі - Договір), за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ (надалі - газ), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ, на умовах цього Договору (п.1.1 р.1 Договору).

Згідно п. 1.2 р.1 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу.

Відповідно до п. 2.1 р. 2 Договору, Продавець передає Покупцеві у 2013 р. газ в обсязі до 6 546,000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим Договором (далі - плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп.2.1.1 п. 2.1 р. 2 Договору).

Пунктами 3.3-3.4 р. 3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписанні акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п. 11 р. 11 Договору).

П. 9. 2 р. 9 Договору передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 3 (три) роки.

Згідно п. 10.2 р. 10 Договору, усі зміни і доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

З метою узгодження обсягів переданого газу, його вартості, строку дії Договору та інших умов до останнього було укладено відповідні Додаткові угоди, а саме: №1 від 10.07.2013, №2 від 31.12.2013, № 3 від 28.04.2014, №4 від 15.05.2014, №5 від 05.09.2014, №6 від 10.11.2014, №7 від 08.12.2014, №8 від 22.12.2014, №9 від 05.02.2015, №10 від 10.03.2015, №11 від 23.03.2015, №12 від 03.04.2015, №13 від 12.05.2015, №14 від 03.06.2015 та №15 від 19.06.2015.

Зокрема, Додатковою угодою №11 від 23.03.2015 встановлено обсяги поставки газу з 01 січня 2013 по 31 січня 2015 в обсязі до 16 402, 188 тис. куб. м, у 2013 році - 6 473,660 тис. куб. м, у 2014 році - 5 079, 986 тис. куб. м, у 2015 році - 4 848, 542 тис. куб. м.

Додатковою угодою №15 від 19.06.2015 до Договору купівлі-продажу природного газу №13-341-Б від 04.01.2013 сторони погодили "вважати Договір №13-341-Б від 04.01.2013 таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 1 липня 2015 року", а також виклали ст. 11 "Строк дії Договору" Договору у іншій редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач за період з січня місяця 2013 року по червень місяць 2015 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 14 141, 183 тис. куб. м на загальну суму 70 958 042, 35 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Зокрема:

- газ, спожитий у січні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2013 на суму 4 703 004, 62 грн;

- газ, спожитий у лютому 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2013 на суму 4 674 392, 23 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2013 на суму 4 346 215, 12 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2013 на суму 2 898 693, 67 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2013 на суму 225 345, 17 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2013 на суму 204 615, 41 грн;

- газ, спожитий у липні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.07.2013 на суму 148 972, 21 грн;

- газ, спожитий у серпні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.08.2013 на суму 110 838, 82 грн;

- газ, спожитий у вересні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.09.2013 на суму 270 046, 90 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2013 на суму 1 957 492, 38 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2013 на суму 2 933 291, 50 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2013 на суму 4 640 938, 92 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2014 на суму 2 532 181, 82 грн;

- газ, спожитий у лютому місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2014 на суму 3 209 827, 39 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2014 на суму 2 234 605, 88 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2014 року, оформлений актами приймання-передачі від 30.04.2014 на суму 1 366 856, 28 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2014 на суму 320 309, 88 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2014 на суму 289 329, 89 грн;

- газ, спожитий у липні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.07.2014 на суму 156 328, 50 грн;

- газ, спожитий у серпні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.08.2014 на суму 137 797, 19 грн;

- газ, спожитий у вересні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.09.2014 на суму 234 624, 61 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2014 на суму 1 281 489, 62 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2014 на суму 4 276 215, 36 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2014 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2014 на суму 6 824 525, 28 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2015 на суму 5 278 607, 28 грн;

- газ, спожитий у лютому місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2015 на суму 5 417 115, 84 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2015 на суму 6 646 879, 56 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2015 на суму 2 833 807, 68 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2015 на суму 471 401, 82 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2015 року, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2015 на суму 332 291, 52 грн.

Приступній в судовому засіданні 04.04.2018 повноважний представник відповідача підтвердив факт отримання ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" протягом січня місяця 2013 року - червня місяця 2015 року природного газу в наведених позивачем обсягах.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

П. 6.2 р. 6 Договору сторони встановили, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ. За наявності заборгованості Покупець перераховує кошти із поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

Сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується Сторонами як погашення заборгованості Покупця перед Продавцем за минулі періоди за Договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за Договором сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується Продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць (п. 6.5 р. 6 Договору).

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013 до Договору сторони змінили, зокрема, редакцію п. 6.1 р. 6 Договору та передбачили, що: " Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу".

Додатковою угодою №3 від 28.04.2013 до Договору сторони знову змінили редакцію п. 6.1 р. 6 Договору та передбачили, що: " Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць".

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого у період з січня місяця 2013 р. по червень 2015 р. (включно) природного газу виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами Договору терміну розрахунків.

Зокрема, вартість газу отриманого у січні місяці 2013 року відповідачем в повному обсязі оплачено 28.02.2013, вартість газу отриманого у лютому місяці 2013 року - 29.03.2013, вартість газу отриманого у березні місяці 2013 року - 30.04.2013, вартість газу отриманого у квітні місяці 2013 року - 21.10.2013, вартість газу отриманого у травні місяці 2013 року - 29.10.2013, вартість газу отриманого у червні місяці 2013 року - 30.10.2013, вартість газу отриманого протягом липня-вересня місяці 2013 року - 01.11.2013, вартість газу отриманого у жовтні місяці 2013 року - 02.12.2013, вартість газу отриманого у листопаді місяці 2013 року - 27.12.2013, вартість газу отриманого у грудні місяці 2013 року - 27.02.2014, вартість газу отриманого у січні місяці 2014 року - 28.02.2014, вартість газу отриманого у лютому місяці 2014 року - 26.03.2014, вартість газу отриманого у березні місяці 2014 року - 22.04.2014, вартість газу отриманого у червні місяці 2014 року - 22.07.2014, вартість газу отриманого у вересні місяці 2014 року - 21.10.2014, вартість газу отриманого у грудні місяці 2014 року - 02.02.2015, вартість газу отриманого у січні місяці 2015 року - 10.03.2015, вартість газу отриманого у лютому місяці 2015 року - 09.04.2015, вартість газу отриманого у березні місяці 2015 року - 31.07.2015, вартість газу отриманого протягом квітня-червня місяці 2015 року - 01.10.2015 (сальдова відомість та операції по підприємству "Тернопільміськгаз ПАТ" з 01.01.2013 по 31.08.2017 - в матеріалах справи).

Наведені позивачем дані (дати та суми) щодо проведення відповідачем розрахунків за отриманий згідно Договору природний газ, несвоєчасне проведення вказаних оплат підтвердив у судовому засіданні 04.04.2018 і повноважний представник відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу №13-341-Б від 04.01.2013 позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 1 075 982, 59 грн, нарахованої на підставі п. 7.2 Договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) позивачем заявлено до стягнення з відповідача 68 675, 34 грн інфляційних нарахувань та 55 923, 01 грн 3% річних.

В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на купівлю-продаж природного газу №13-341-Б від 04.01.2013.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання вказаного вище Договору.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

В силу ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, та однією з підстав виникнення зобов'язань.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Ст. 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №13-341-Б від 04.01.2013 в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого протягом січня 2013 року - червня 2015 року (включно) природного газу виконав з порушенням встановленого Договором строку.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредиторазобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу, позивачем помісячно, з врахуванням сум поставок та передбачених умовами Договору термінів здійснення розрахунків, проведених відповідачем оплат, нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 55 923, 01 грн та інфляційні нарахування в загальній сумі 68 675, 34 грн.

З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 20.01.2015 по 30.09.2015, зокрема: за газ переданий у грудні місяці 2014 р. згідно акту приймання - передачі від 31.12.2014 - за період з 20.01.2015 по 01.02.2015 в сумі 1 102,69 грн; за газ переданий у січні місяці 2015 р. згідно акту приймання - передачі від 31.01.2015 - за період з 20.02.2015 по 09.03.2015 в сумі 3 014,43 грн; за газ переданий у лютому місяці 2015 р. згідно акту приймання - передачі від 28.02.2015 - за період з 20.03.2015 по 08.04.2015 в сумі 3 385,69 грн; за газ переданий у березні місяці 2015 р. згідно акту від 31.03.2015 - за період з 21.04.2015 по 30.07.2015 в сумі 20 061,57 грн; за газ переданий у квітні місяці 2015 р. згідно акту від 30.04.2015 - за період з 20.05.2015 по 30.09.2015 в сумі 22 401,42 грн; за газ переданий у травні місяці 2015 р. згідно акту від 31.05.2015 - за період з 20.06.2015 по 30.09.2015 в сумі 3 990,77 грн та за газ переданий у червні місяці 2015 р. згідно акту від 30.06.2015 - за період з 21.07.2015 по 30.09.2015 в сумі 1 966,44 грн.

Судом розглянуто наданий позивачем розрахунок 3% річних та за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та проведених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних.

Згідно проведеного судом перерахунку, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 55 923, 01 грн є правомірними та такими, що підлягають до задоволення в заявлені до стягнення сумі (проведений судом перерахунок - в матеріалах справи).

З наданого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань на загальну суму 68 675, 34 грн вбачається, що останні нараховані за неналежне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті вартості природного газу переданого у березні, травні та червні місяці 2015 року.

Зокрема, за зобов'язаннями березня місяця 2015 інфляцію нараховано за травень-липень 2015 в сумі 61 551 грн, за зобов'язаннями травня місяця 2015 - за липень-жовтень 2015 в сумі 2 200, 43 грн та за зобов'язаннями червня місяця 2015 - за серпень-жовтень 2015 в сумі 4 923, 23 грн.

Судом розглянуто наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначених позивачем періодів, проведених відповідачем оплат, з урахуванням того, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць, який визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому проводиться сплата, викладених у листі Верховного Суду України "Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" (№62-97р. від 03.04.1997р.), проведено перерахунок заявленої то стягнення суми інфляційних нарахувань.

Згідно проведеного судом перерахунку правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в загальній сумі 68 455, 99 грн. Інфляція в сумі 219, 35 грн нарахована позивачем безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом перерозрахунок - в матеріалах справи).

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

Окрім того, в силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобов'язання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, в силу якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У випадку порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі стягнення штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

На підставі наведених норм, позивачем за період з 20.01.2015 по 30.09.2015 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 1 075 982, 59 грн, з яких: 10 291,70 грн - за зобов'язаннями грудня місяця 2014 року за період з 20.01.2015 по 01.02.2015; 42 505, 56 грн - за зобов'язаннями січня місяця 2015 року за період з 20.02.2015 по 09.03.2015; 67 713, 79 грн - за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 20.03.2015 по 08.04.2015; 401 231, 90 грн - за зобов'язаннями березня місяця 2015 року за період з 21.04.2015 по 30.07.2015; 441 260,78 грн - за зобов'язаннями квітня місяця 2015 року за період з 20.05.2015 по 30.09.2015; 76 199,20 грн - за зобов'язаннями травня місяця 2015 року за період з 20.06.2015 по 30.09.2015 та 36 779, 66 грн - за зобов'язаннями червня місяця 2015 року за період з 21.07.2015 по 30.09.2015.

Пунктом 7.2 р. 7 Договору, з врахуванням змін, внесених п. 5 Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013) передбачено, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. Договору).

У свою чергу, за умовами Розділу ХІ Договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 15 від 19.06.2015, "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення". Також, п. 1 даною Додаткової угоди сторони погодили, що Договір №13-341-Б від 04.01.2013 припинив свою дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 року.

Крім того, п. 8 Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року сторони погодили, що остання набуває чинності з дати її підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01 січня 2013 р.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України).

Ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Ч. 1 ст. 653 визначено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

З наведеного вбачається, що вказаними пунктами Додаткової угоди №2 від 31.12.2013 сторони узгодили, що нарахування пені здійснюватиметься лише у випадку, коли після закінчення строку дії Договору Покупець не здійснить повної оплати поставленого газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, тобто змінили підставу для її нарахування - наявність заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору в частині поставки газу; визначили суму, на яку нараховуватиметься пеня - сума боргу станом на дату закінчення строку дії Договору в частині поставки газу; погодили, що нарахування пені здійснюватиметься у порядку, передбаченому п. 6.1. договору, а також розповсюдили такий порядок на правовідносини з моменту їх виникнення.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що правомірним є нарахування пені на суму заборгованості, що існувала станом на 20.07.2015, а саме: 1 246 740,73 грн - заборгованість за зобов'язаннями по оплаті вартості природного газу, отриманого у березні місяці 2015 року; 2 833 807,68 грн - заборгованість за зобов'язаннями по оплаті вартості природного газу, отриманого в квітні місяці 2015 року; 471 401,82 грн - заборгованість за зобов'язаннями по оплаті вартості природного газу, отриманого в травні місяці 2015 року та 332 291,52 грн - заборгованість за зобов'язаннями по оплаті вартості природного газу, отриманого в червні 2015 року, з врахуванням часткового погашення в подальшому відповідачем боргу. Підстав для нарахування пені за весь час існування договірних відносин між сторонами немає, оскільки, викладаючи п. 7.2. у новій редакції, сторони не погодили можливість такого нарахування.

Беручи до уваги наведене вище, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, судом, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості поставленого природного газу, передбаченого умовами Договору, в редакції Додаткової угоди №2 від 31.12.2013, терміну здійснення розрахунків, а також провеедних відповідачем оплат вартості поставленого позивачем природного газу, проведено перерахунок заявленої до стягнення суми пені, згідно якого правомірним є нарахування останньої в сумі 265 525, 32 грн. Пеня в сумі 810 457, 27 грн нарахована та заявлена позивачем до стягнення безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом перерахунок - в матеріалах справи).

Поряд з цим, як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заяву №268 від 18.03.2018, підтриманому його повноважним представником у судовому засіданні 04.04.2018, просив суд на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 10%, а також розстрочити виконання даного судового рішення на 12 місяців.

Ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Проте ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитківта за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та/або штрафу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Слід зазначити, що поняття "значно" та "надмірно", при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також визначено, що: "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо"

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:

- відповідно до умов Договору №13-341-Б від 04.01.2013 ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (зміна найменування - ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільсміськгаз") отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації установам та організаціям, що фінансуються із державного та місцевих бюджетів, а не для власних потреб;

- розрахунки за поставлений позивачем на підставі Договору №13-341-Б від 04.01.2013 природний газ проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків;

- повний розрахунок за Договором купівлі-продажу №13-341-Б від 04.01.2013 проведено відповідачем до порушення провадження у даній справі, а термін прострочки виконання зобов'язань по оплаті вартості отриманого ПАТ "Тернопільміськгаз" згідно Договору № 13-341-Б від 04.01.2013 природного газу не є значним (повний розрахунок, зокрема, за зобов'язаннями червня 2015 року, проведено 01.10.2015);

- з 01.07.2015 товариство не здійснює діяльність з постачання природного газу; єдиною статтею доходу відповідача станом на день розгляду спору в суді є розподіл (транспортування) природного газу;

- наявні в матеріалах справи копії Балансів (Звітів про фінансові результати) за період з 01.10.2015 по 01.01.2018 свідчать про те, що відповідач є збитковим підприємством;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Беручи до уваги наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 % від правомірно нарахованої та стягнути з Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 132 762 грн 66 коп. пені (50% від 265 525,32 грн) за неналежне виконання умов Договору на купівлю.-продаж природного газу № 13-341-Б від 04.01.2013.

Судом враховано, що аналогічну правову позицію викладено і у постанові Верховного суду № 911/3165/16 від 25.01.2018.

Поряд з цим, розглядаючи клопотання відповідача про розстрочку виконання даного рішення суду на 12 місяців, викладене у відзиві на позовну заяву №268 від 18.03.2018, суд зазначає наступне:

Пунктом 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, аналізуючи ступінь вини боржника (відповідача) у виникненні спору, приймаючи до уваги встановлений судом факт суттєвої різниці між заявленими до стягнення (1 200 580,94 грн) та правомірними позовними вимогами (389 904,32 грн), зважаючи на розмір стягнутих судом сум (257 141,66 грн), беручи до уваги те, що вказані відповідачем у відзиві на позов обставини, які мають істотне значення для справи, вже взяті судом до уваги шляхом зменшення розміру правомірно нарахованої пені до 50%, суд визнає клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду на 12 місяців, викладене у відзиві на позовну заяву №268 від 13.03.2018, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. ст. 123, 129 ч. 1 п. 2 ГПК України витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України суми пені), в сумі 5 848 грн 56 коп. покладаються судом на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 73-75, 86, 123, 129, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. М. Шептицького, 20, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 21155959, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720:

- 132 762 грн 66 коп. пені;

- 55 923 грн 01 коп. - 3% річних;

- 68 455 грн 99 коп. - інфляційних нарахувань;

- 5 848 грн 56 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні решти частини позову відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.04.2018

Суддя І.М. Гирила