КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2018 р. Справа№ 910/14323/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Агрикової О.В.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представники сторін:

від позивача - не прибули,

від відповідача - Лісовський С.В. - дов. № 387 від 19.03.2018,

від третьої особи-1 - не прибули,

від третьої особи-2 - не прибули,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.11.2017

у справі № 910/14323/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані»

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Національний банк України

2. Міністерство фінансів України

про зобов'язання передати оригінали документів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» (далі - позивач, ТОВ «Дрім-Компані») звернулося з позовом у даній справі до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, ПАТ КБ «Приватбанк») про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали кредитних договорів № 4А13578Д від 20.03.2013, № 4А13580И від 24.09.2013, № 4А13579Д від 24.09.2013, № 4А14318И від 19.09.2014 і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕФ» (далі - боржник, ТОВ «АЕФ»).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за умовами договору поруки № 4А13578Д/П від 20.10.2016 (далі - Договір поруки) як поручитель сплатив відповідачу як кредитору заборгованість ТОВ «АЕФ» як боржника за Кредитними договорами № 4А13578Д від 20.03.2013, № 4А13580И від 24.09.2013, № 4А13579Д від 24.09.2013, № 4А14318И від 19.09.2014. У свою чергу відповідач, в порушення умов Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України не передав позивачу, як поручителю (який погасив заборгованість боржника), оригінали кредитних договорів, які підтверджують обов'язок ТОВ «АЕФ» перед відповідачем за Кредитними договорами. Оскільки відповідач ухиляється від вчинення вказаних дій, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд у позові відмовити. При цьому відповідач наголошував на тому, що законодавством України та укладеним між сторонами Договором поруки не передбачено, що відповідач має передати оригінали Кредитних договорів. Крім того, відповідач зазначив про те, що позивач не звертався до нього з будь-якими вимогами, що свідчить про відсутність порушеного права позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/14323/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В обґрунтування рішення суд послався, зокрема, на відсутність обов'язку відповідача передати саме оригінали витребуваних документів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/14323/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що відповідачем прийнято оплату за Кредитними договорами, проте не вчинено жодних дій з передачі саме оригіналів документів, оскільки лише на підставі них позивач зможе звернутися до боржника з відповідними вимогами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 04.04.2018.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.04.2018, у зв'язку з перебуванням судді Зеленіна В.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/14323/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Агрикової О.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 справу прийнято до провадження у зазначеному складі колегії.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Представники інших сторін у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.10.2016 між ТОВ «Дрім-Компані» (далі - поручитель) та ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - кредитор) укладено Договір поруки № 4А13578Д/П (далі - Договір поруки).

За умовами Договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «АЕФ» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань за Кредитними договорами № 4А13578Д від 20.03.2013, № 4А13580И від 24.09.2013, № 4А13879Д від 24.09.2013, № 4А14318И від 19.09.2014, а саме: з повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами на умовах та в терміни, відповідно до умов Кредитних договорів.

Згідно з п.п. 5 та 6 Договору поруки у випадку невиконання боржником свого обов'язку, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Як передбачено п. 7 Договору поруки, у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк». Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору.

Відповідно до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Пунктами 11, 17 Договору поруки передбачено, що останній набуває чинності з дати укладання, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання. Порука припиняється після закінчення строку у три роки від дати укладання цього договору. Цей Договір укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 05.01.2016, укладеної сторонами.

Згідно платіжних доручень № 2111 від 20.10.2016, № 2112 від 20.10.2016, № 2113 від 20.10.2016 та № 2114 від 20.10.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в загальній сумі 176 951 805,63 грн. В призначенні платежів вказано, що кошти сплачені за виконання зобов'язань по кредитним договорам № 4А13578Д від 20.03.2013, № 4А13580И від 24.09.2013, № 4А13579Д від 24.09.2013, № 4А14318И від 19.09.2014 згідно договору поруки № 4А13578Д/П від 20.10.2016 (а.с. 11-14).

Позивач зазначає, що оскільки він виконав свої зобов'язання за Договором поруки та сплатив відповідачу заборгованість ТОВ «АЕФ» за Кредитними договорами у сумі 176 951 805,63 грн., то згідно з умовами Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України ПАТ «Приватбанк» повинен передати позивачу оригінали кредитних договорів і відповідні документи, які підтверджують зобов'язання ТОВ «АЕФ».

Враховуючи, що відповідач не передав вищевказані документи позивачу, останній звернувся за захистом своїх прав до суду та просив зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали документів, які засвідчують зобов'язання ТОВ «АЕФ» та оригінали Кредитних договорів.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідачем не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 176 951 805,63 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що сума коштів перерахована позивачем на підставі Договору поруки, є прийнятою відповідачем в рахунок оплати зобов'язань ТОВ «АЕФ» за Кредитними договорами № 4А13578Д від 20.03.2013, № 4А13580И від 24.09.2013, № 4А13579Д від 24.09.2013, № 4А14318И від 19.09.2014.

Як зазначено вище, п. 10 Договору поруки передбачає, що відповідач зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку ТОВ «АЕФ» за Кредитним договором передати позивачу впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Тобто, у даному випадку умовами укладеного між сторонами Договору поруки чітко встановлено обов'язок відповідача надати не оригінали, а саме належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язок ТОВ «АЕФ» як боржника.

Таким чином, законодавцем не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч. 3 ст. 553 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, позивач має право вимагати виконання зобов'язання щодо передачі йому впродовж 5 робочих днів банку належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором, але вимоги позивача зводяться до витребування саме оригіналів документів.

Проте, відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Слід також зазначити, положеннями ст. 556 Цивільного кодексу України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Наслідки, передбачені у вищезгаданій ст. 556 Цивільного кодексу України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання, що узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Натомість часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитними договорами не породжує перехід до нього прав кредитора за цими договорами (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15).

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач погасив повністю всі зобов'язання ТОВ «АЕФ» за Кредитними договорами, а не їх частину. Відсутня вимога ПАТ КБ «Приватбанк» про сплату поручителем коштів. Крім того, в Договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань ТОВ «АЕФ», за виконання яких поручився позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначаючи у позові про необхідність зобов'язання відповідача надати оригінали документів, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача з вимогою про надання цих документів, а відповідач залишив відповідну вимогу без задоволення чи без належного реагування.

Докази на підтвердження того, що виконання позивачем відповідно до Договору поруки зобов'язання ТОВ «АЕФ» перед відповідачем за Кредитними договорами у сумі 176 951 805,63 грн. не визнається чи оспорюється ТОВ «АЕФ», як боржником, та докази відповідного звернення з цього приводу позивача до ТОВ «АЕФ» також в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене в сукупності, позивачем не доведено, по-перше, порушення його прав, по-друге, виникнення у відповідача обов'язку з передачі саме оригіналів витребуваних документів.

З огляду на досліджені вище обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що у відповідності до Договору поруки позивач за платіжними дорученнями № 2111 від 20.10.2016, № 2112 від 20.10.2016, № 2113 від 20.10.2016 та № 2114 від 20.10.2016 оплатив відповідачу 176 951 805,63 грн. за виконання зобов'язань ТОВ «АЕФ» по Кредитним договорам № 4А13578Д від 20.03.2013, № 4А13580И від 24.09.2013, № 4А13579Д від 24.09.2013, № 4А14318И від 19.09.2014.

Проте, судова колегія відмічає, що Договором поруки було забезпечено виконання зобов'язання за Кредитними договорами № 4А13578Д від 20.03.2013, № 4А13580И від 24.09.2013, № 4А13879Д від 24.09.2013, № 4А14318И від 19.09.2014.

Враховуючи призначення платежу, позивач не сплачував заборгованість за Кредитним договором № 4А13879Д від 24.09.2013, який зазначено в Договорі поруки, оскільки в призначенні платежу № 2113 від 20.10.2016 міститься посилання на Кредитний договір № 4А13579Д від 24.09.2013, зобов'язання за яким не було забезпечено Договором поруки.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, врахував зазначену обставину.

Колегія суддів звертає увагу, що сторонами не надано пояснень з приводу того, чи є це технічною опискою або обидва договори № 4А13879Д від 24.09.2013 та № 4А13579Д від 24.09.2013 існують. Апеляційна скарга також не містить відповідних пояснень та доказів.

З огляду на наведене, у суду відсутні достатні підстави вважати, що платіжним дорученням № 2113 від 20.10.2016 було проведено оплату саме за Кредитним договором № 4А13879Д від 24.09.2013, який зазначено в Договорі поруки.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/14323/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 у справі № 910/14323/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/14323/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

О.В. Агрикова

Повний текст рішення складено 10.04.2018