ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/941/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання Жураховської Т. О.

розглянув касаційні скарги Заступника прокурора Одеської області та Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області (суддя -Никифорчук М.І.) від 30.06.2017

та постанову Одеського апеляційного господарського суду (головуючий - Жеков В.І., судді: Лашин В.В., Богатир К.В.) від 15.11.2017

за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до Управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради

та Товариства з обмеженою відповідальністю "Терракс" ЛТД,

про визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити певні дії.

Учасники справи:

представник прокурора - Кравчук О.А. (Генеральна прокуратура України),

представник позивача - Штоля А.О.

представник відповідача 1 - не з'явився;

представник відповідача 2 - не з'явився.

Короткий зміст позовних вимог

1. 19.04.2017 Заступник прокурора Одеської області (далі - Прокурор) подав в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - Позивач) позовну заяву про визнання недійсним договору оренди комунального майна -берегозахисної споруди № 1 загальною площею 3365 метрів квадратних, що розташована в районі пляжу "Аркадія" між траверсами № 2 та № 3 другої черги ПЗС, укладеного 31.10.2014 між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради (далі - Відповідач 1) та товариством з обмеженою відповідальністю "Терракс" ЛТД (далі - Відповідач 2) шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 31.10.2014 № 06-с/14; про зобов'язання Відповідача 2 повернути на користь Позивача комунальне майно - берегозахисну споруду № 1 загальною площею 3365 метрів квадратних, що розташована в районі пляжу "Аркадія" між траверсами № 2 та № 3 другої черги ПЗС.

2. Позовна заява мотивована тим, що спірний договір має бути визнаний недійсним, оскільки є удаваним правочином з метою приховати інший правочин - договір оренди комунального майна. Так, умови спірного договору не відповідають умовам, визначеним в статті 1130 Цивільного кодексу України в частині предмету договору про спільну діяльність, а приховують договір оренди об'єкту нерухомості за таким договором, оскільки цей об'єкт був переданий Відповідачу 2 для здійснення підприємницької діяльності та містить істотні умови договору оренди, а тому відповідні правовідносини мають регулюватись Законами України "Про місцеве самоврядування України" та "Про оренду державного та комунального майна". З порушенням норм вказаних законів Відповідачу 2 об'єкт нерухомості був переданий за відсутності рішення Одеської міської ради та без проведення оцінки майна та конкурсної процедури, а відповідні повноваження щодо укладення такого договору Відповідачу 1 не делегувались.

3. 16.06.2017 Заступник прокурора Одеської області подав заяву про зміну предмету позову, в якій просив визнати недійсним договір про співробітництво та організацію взаємовідносин № 06-с/14, укладений 31.10.2014 між відповідачами, та зобов'язати Відповідача 2 звільнити комунальне майно - берегозахисну споруду № 1 загальною площею 3365 метрів квадратних, що розташована в районі пляжу "Аркадія" між траверсами № 2 та № 3 другої черги ПЗС (далі - Берегозахисна споруда).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. 30.06.2017 Господарський суд Одеської області вирішив відмовити у задоволенні позову. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який вбирає в себе положення як договору підряду (виконання робіт з поточного та /або капітального ремонту берегозахисної споруди), так і договору про спільну діяльність. При цьому суд встановив, що договір не містить таких умов, як орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, які дозволяють встановити, що між сторонами вчинено саме договір оренди комунального майна. Також суд додав, що об'єкт спірного договору - Берегозахисна споруда, що граничить із земельною ділянкою, на якій Відповідача 2 здійснює будівництво сімейно-оздоровчого комплексу на 8 станції Великого Фонтану в місті Одесі та знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Морехідний, 2/2. За викладених обставин суд дійшов висновку про те, що спірний договір не є удаваним, а тому до нього як до договору про співробітництво та організацію взаємовідносин не можуть застосовуватись норми та вимоги, які регулюють правовідносини за договором оренди комунального майна. Посилання Прокурора та Позивача на інші істотні умови договору (строк дії, права користування об'єктом комунального майна, його страхування, умови поліпшення, щодо поточного та капітального ремонтів) відхилені судом, оскільки чинним законодавством не заборонено застосування до договорів про спільну діяльність положень законодавства, що регламентують відповідні умови. У задоволенні вимог про звільнення Відповідачем 2 комунального майна вирішено відмовити через відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним спірного договору. При цьому суд дійшов висновку щодо неможливості застосування до сторін спірного договору норм частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України (наслідки недійсності правочину) через те, що такі наслідки застосовуються тільки до сторін правочину - у даному випадку відповідачів, а вимоги прокурора стосуються повернення майна на користь Позивача, який не є стороною оспорюваного правочину.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 15.11.2017 Одеській апеляційний господарський суд вирішив апеляційні скарги Прокурора та Позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2017 - без змін. Рішення апеляційного суду мотивоване доводами, що є ідентичними тим, які наведені судом першої інстанції. До викладеного апеляційний суд додав, що у спірному договорі відсутні такі обов'язкові ознаки договору оренди, як передавання майна та платність, а згідно з наданими Позивачем додатковими доказами, доданими до клопотання від 26.10.2017, на замовлення Відповідача 2 організацією ТОВ "Центр сучасного проектування" було розроблено робочий проект "Ремонту берегоукріплення № 1, розташованого в районі пляжу "Аркадія" між траверсами № 2-№ 3 другої черги ПЗС", листом Відповідача 2 від 16.03.2015 № 05 вказаний робочий проект, наданий на розгляд, був погоджений, а згідно з листом Відповідача 1 від 11.10.2017 до початку курортного сезону 2016 року Відповідачем 2 роботи було виконано в повному обсязі. Обов'язок виконувати поточний ремонт, реконструкцію та капітальний ремонт не є прихованою орендною платою, а є діяльністю, направленою на досягнення мети за спірною угодою. До матеріалів справи не надано доказів здійснення фактичної передачі Відповідачем 1 Відповідачу 2 об'єкту за спірною угодою, а діючим законодавством не передбачена можливість оренди берегозахисних споруд.

Разом з тим, як встановив суд апеляційної інстанції, пунктом 1.1 спірного договору передбачено, що для реалізації спільного проекту задіюється Берегозахисна споруда. В пункті 3.1 розділу 3 ("Права власності та користування") спірного договору сторони передбачили, що Відповідач 2 утримує та користується відновленими берегозахисними спорудами з метою відпочинку усіма відпочиваючими міста Одеси, протягом строку дії цього договору, а саме вказаною берегозахисною спорудою, має право надавати платні послуги на берегозахисній споруді, але не має права здавати їх в оренду або в будь-який іншій спосіб відчужувати, обгороджувати та чинити інші перешкоди щодо користування ними відпочиваючими міста Одеси.

Короткий зміст вимог касаційних скарг Прокурора та Позивача

6. 28.11.2017 Позивач та 29.11.2017 Прокурор подали касаційні скарги. У касаційних скаргах просять скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Прокурор в касаційній скарзі також просить у разі задоволення позовних вимог здійснити розподіл судових витрат відповідно до законодавства.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

7. Суди неправильно визначили правову природу оспорюваного правочину, який вчинено з метою приховання договору оренди, оскільки умовами договору передбачено надання Відповідачу 2 права користування Берегозахисною спорудою без зобов'язання здійснювати плату за таке користування. Щодо висновку судів про змішану правову природу оспорюваного договору скаржники зазначають, що суди не вказали, положеннями якого саме договору (про спільну діяльність або підряду) врегульовано користування об'єктом нерухомості, у зв'язку із чим вважають здійснену судами оцінку умов спірного договору з порушенням вимог, встановлених законом для договорів оренди комунального майна. Між тим, дійшовши висновків, що берегозахисна споруда не може бути передана в оренду, тобто не може перебувати у користуванні, суди встановили обставини передачі такої споруди у користування Відповідача 2, визнавши законність безоплатного користування річчю. Умова щодо ремонту переданого у користування майна регулюється за законодавством також і за договором оренди, умови ж спірного договору як договору підряду не містять інших істотних умов такого договору згідно із законодавством. Аналогічний висновок скаржники вважають необхідно зробити щодо елементів спірного договору як договору про спільну діяльність, оскільки вкладом кожної із сторін є виконання обов'язків за договором оренди, який сторони насправді вчинили.

8. Самостійні позовні вимоги щодо звільнення берегозахисної споруди не носять похідний характер від вимоги про визнання спірної угоди недійсною, а ґрунтуються на окремій нормі - статті 391 Цивільного кодексу України.

9. Доводи Прокурора, викладені в касаційній скарзі, є ідентичними тим, що наведені Позивачем, та визначені в позовній заяві, із доданням таких порушень з боку сторін при укладенні спірного договору, як відсутність відповідного рішення Позивача, у тому числі щодо уповноваження Відповідача 1 на укладення договору, відсутність оцінки відповідного майна та непроведення конкурсної процедури, а також посиланням на порівняльну характеристику умов спірного договору із передбаченими законодавством умовами договору підряду.

Позиція Верховного Суду

10. Як встановив суд апеляційної інстанції, спірним договором передбачено, що для реалізації спільного проекту задіюється Берегозахисна споруда. Суд також встановив, що за договором Відповідач 2 утримує та користується відновленими берегозахисними спорудами з метою відпочинку усіма відпочиваючими міста Одеси, протягом строку дії цього договору, а саме Берегозахисною спорудою, має право надавати платні послуги на Берегозахисній споруді. Однак суди першої та апеляційної інстанції помилково кваліфікували викладені вище обставини та зробили висновок про те, що утримання Відповідачем 2 та користування відновленими берегозахисними спорудами з метою відпочинку не є користуванням комунальним майном. Встановлені судами зазначені вище обставини сукупно зі змістом прав і обов'язків сторін спірного договору вказують на те, що Відповідач 2 на підставі спірного договору фактично отримав у користування комунальне майно - Берегозахисну споруду для здійснення підприємницької діяльності (надання платних послуг на цій споруді).

Частиною 1 статті 235 ЦК України встановлено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Правочин, який вчинено сторонами при укладенні спірного договору, спрямовано на приховання іншого правочину - договору найму (оренди) нерухомого комунального майна, який сторони насправді вчинили, а тому спірний договір є удаваним правочином згідно з частиною 1 статті 235 ЦК України.

У зв'язку із вищевикладеним Суд погоджується з доводами скаржників (пункт 7) стосовно того, що суди попередніх інстанцій припустились помилки при визначенні правової природи спірного договору, безпідставно дійшовши висновку про наявність у ньому елементів договору підряду. За приписами статті 837 ЦК України підрядні роботи виконуються підрядником за плату, а підрядник не набуває права користування об'єктом договору, тоді як за умовами спірного договору (пункти 1.2, 2.2, 3.1) Відповідач 2 повинен був виконати ремонтні роботи, благоустрій споруд та облаштування прогулянкової набережної за власні кошти та мав право користуватися відремонтованим майном. Вказане підпадає під ознаки ремонту орендарем об'єкта оренди, що врегульовано статтею 776 ЦК України та статтею 18-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

11. Відповідно до частини 2 статті 235 Цивільного кодексу України в разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, до спірного правочину слід застосовувати правила, встановлені для договору найму (оренди) комунального майна Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 5 цього Закону визначено, що орендодавцями майна, яке перебуває у комунальній власності, є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном.

Відтак, суди попередніх інстанцій, правильно встановивши обставини справи, не врахували, що спірним договором Відповідачем 1 фактично було передано в користування Відповідача 2 об'єкт комунальної власності, хоча за законодавством України така правомочність належить власнику - територіальній громаді, від імені та в інтересах якої діє Позивач (стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування"). Проте Позивач не уповноважував Відповідача 1 укладати угоди щодо оренди об'єктів комунального майна, яким є берегозахисна споруда у вигляді бетонованих плит(бетонованого майданчику).

Отже, всупереч наведеним вимогам спірний договір, який за своєю правовою природою є договором оренди, укладений неуповноваженою особою, про що правильно зауважено Прокурором (пункт 9).

Одночасно статтями 9, 10, 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено порядок укладення договорів оренди комунального майна та істотні умови таких договорів. Так, укладенню договору оренди комунального майна передує оцінка вартості майна, а однією з істотних його умов є орендна плата, яка визначається з урахуванням оцінки та повинна бути визначена виключно в грошовій формі.

Проте вказаний порядок при укладенні спірного договору дотримано не було, оцінка вартості майна не проводилась, істотні умови договору оренди комунального майна не визначались.

В силу імперативних приписів статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об'єкт спірного договору - берегозахисна гідроспоруда - взагалі не може бути об'єктом оренди.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, спірний договір суперечить вимогам чинного законодавства, що є підставою для визнання його недійсним згідно зі статями 203, 215 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

12. Враховуючи вищевикладене, а також виходячи із повноважень, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 308 та статті 311 ГПК України, касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасуванню з прийняттям нового рішення у справі - про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору.

13. Стосовно позовних вимог про звільнення майна, яке є об'єктом оспорюваного договору, Суд доходить висновку, що справа в цій частині підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на наступне. Обґрунтовуючи підстави для вимог про звільнення орендованого Відповідачем 2 майна, Прокурор послався, зокрема на норми статті 391 ЦК України (пункт 8).

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже для захисту права власника, в інтересах якого у даних спірних правовідносинах діє Позивач, на майно відповідно до вказаної статті підлягають встановленню обставини щодо існування перешкод для здійснення власником (особою, що діє в інтересах власника) прав користування та розпорядження спірним майном, зокрема через розташування Відповідачем 2 на Берегозахисній споруді будь-якого майна (у вигляді тимчасових або капітальних споруд або конструкцій тощо), яке перешкоджає Позивачу у здійсненні стосовно вказаної берегозахисної споруди права користування або розпорядження такою спорудою.

Однак, судами в ході розгляду справи не було досліджено договір між відповідачами № 06/с-14 від 31.10.2014 в контексті реалізації (виконання) Відповідачем 2 умов пунктів 1.2, 3.1 стосовно користування зазначеною берегозахисною спорудою, оскільки не було встановлено, з посиланням, як на вказаний договір, так і на будь-які інші докази у справі, обставин розташування Відповідачем 2 на Берегозахисній споруді будь-якого майна (у вигляді тимчасових або капітальних споруд або конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи викладене, а також приписи статей 16, 19, 317, 391 ЦК України та статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування", а також виходячи із повноважень, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 308 та статтею 310 ГПК України, Суд дійшов висновку про необхідність передати справу в частині позовних вимог про зобов'язання Відповідача 2 звільнити комунальне майно на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Одеської міської ради та Заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 та рішення Господарського суду Одеської області від 30.06.2017 у справі № 916/941/17 скасувати.

3. Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради в частині визнання недійсним договору задовольнити.

4. Визнати недійсним договір про співробітництво та організацію взаємовідносин від 31.10.2014 № 06-с/14, укладений між Управлінням інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя Одеської міської ради і Товариством з обмеженою відповідальністю "Терракс" ЛТД.

5. В частині позовних вимог про зобов'язання ТОВ Терракс" ЛТД звільнити комунальне майно -берегозахисну споруду № 1 загальною площею 3365 метрів квадратних, що розташована в районі пляжу "Аркадія" між траверсами № 2 та № 3 другої черги ПЗС справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак