РІШЕННЯ

03 квітня 2018 року м. Чернігів справа № 927/16/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Одинець І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви за позовом Міністерства оборони України
03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6
до Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» 16600, м. Ніжин Чернігівської області, вул. Прилуцька, 131
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Арбітражний керуючий Карлова Ірина Вікторівна АДРЕСА_1
про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання повернути майно

у присутності представників:

від позивача: Бабін Д.А. ст. офіцер юргрупи ГУМР (дов. від 08.12.2017р. № 220/430/д)

від відповідача: Сокол Д.С. юриск-т (дов. від 12.02.2018р. № 70 (в судовому засіданні 06.03.2018р. та 20.03.2018р.))

від третьої особи: Карлова І.В. (особисто в судовому засіданні 06.03.2018р.)

Рішення виноситься після перерв, оголошених в судовому засіданні з 06.03.2018р. по 20.03.2018р. та з 20.03.2018р. по 03.04.2018р., на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.04.2018р., на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

02 січня 2018 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява (здана для відправки на пошту 27.12.2017р.) Міністерства оборони України (надалі позивач) до Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (надалі відповідач) про:

1) витребування з незаконного володіння відповідача на користь позивача 14 засобів інженерного озброєння (надалі ЗІО), а саме:

- автокран КС-2573 у кількості 7 одиниць: зав. № 8305290, 1983 р.в.; зав. № 8505237, 1985 р.в.; зав. № 8605305, 1986 р.в.; зав. № 8802443, 1988 р.в.; зав. № 8912182, 1989 р.в.; зав. № 902561, 1990 р.в.; зав. № 9105449, 1991 р.в.;

- автокран КС-4561 у кількості 1 одиниці зав. № 2312, 1987 р.в.;

- автокран КС-3572 у кількості 1 одиниці зав. № 312, 1985 р.в.;

- автокран КС-3575 у кількості 1 одиниці зав. № 1483, 1986 р.в.;

- екскаватор ЕОВ-4421 у кількості 2 одиниць: зав. № 832712, 1988 р.в.; зав. 840505, 1984 р.в.;

- зварювальний агрегат АДД-4001 у кількості 2 одиниць: зав. № 8429, 1989 р.в.; зав. № 7220, 1988 р.в.;

2) зобов`язання відповідача повернути позивачеві 14 засобів інженерного озбороння, а саме:

- автокран КС-2573 у кількості 7 одиниць: зав. № 8305290, 1983 р.в.; зав. № 8505237, 1985 р.в.; зав. № 8605305, 1986 р.в.; зав. № 8802443, 1988 р.в.; зав. № 8912182, 1989 р.в.; зав. № 902561, 1990 р.в.; зав. № 9105449, 1991 р.в.;

- автокран КС-4561 у кількості 1 одиниці зав. № 2312, 1987 р.в.;

- автокран КС-3572 у кількості 1 одиниці зав. № 312, 1985 р.в.;

- автокран КС-3575 у кількості 1 одиниці зав. № 1483, 1986 р.в.;

- екскаватор ЕОВ-4421 у кількості 2 одиниць: зав. № 832712, 1988 р.в.; зав. 840505, 1984 р.в.;

- зварювальний агрегат АДД-4001 у кількості 2 одиниць: зав. № 8429, 1989 р.в.; зав. № 7220, 1988 р.в.

В обґрунтування поданої позовної заяви Міністерство оборони України посилається на те, що вказані вище ЗІО перебувають на обліку у Головному управлінні майна та ресурсів МО України (правонаступник Центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України). Дана інженерна техніка протягом 2004 2008 років передавалась відповідачеві в ремонтний фонд з метою подальшого проведення капітального ремонту у разі надходження коштів. На даний час, інженерна техніка знаходиться на зберіганні та враховується на позабалансовому обліку у відповідача. Незважаючи на відсутність кошторисних призначень, ЗІО були частково відремонтовані за власним рішенням керівництва відповідача і відповідач відмовляє у поверненні та безоплатній передачі цієї техніки.

За таких обставин, Міністерство оборони України, посилаючись на ст. ст. 321, 387, 400 Цивільного кодексу України, просить витребувати з незаконного володіння відповідача 14 ЗІО, а також зобов`язати відповідача повернути позивачеві це майно.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.01.2018р. відкрито провадження у справі № 927/16/18 за позовом Міністерства оборони України до Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» про витребування майна з чужого незаконного володіння; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача арбітражного керуючого Карлову Ірину Вікторівну; призначено розгляд позовної заяви в підготовчому судовому засіданні на 13.02.2018р.

У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач надіслав суду відзив на позовну заяву із змісту якого вбачається, що позовні вимоги ним відхиляються повністю.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що ЗІО були добровільно передані позивачем з метою проведення ремонту, а тому підприємство являється їх добросовісним набувачем. Після проведення ремонту дане майно перебуває на позабалансовому обліку відповідача. Жодних договорів зберігання майна між сторонами не укладалося. Оскільки позивач не витребував ЗІО до 19.06.2017р., а відповідач відкрито та безперервно володіє цим майном більше 5 років, на його думку, він протягом 2009 2011 років набув право власності на ЗІО відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України. У разі безоплатної передачі позивачу ЗІО відповідачеві будуть завдані збитки в розмірі 443 755,66 грн.

Третя особа у письмових поясненнях щодо відзиву відповідача погоджується із запереченнями останнього проти позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 13.02.2018р. по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 06.03.2018р.

06 березня 2018 року відповідачем подано заяву про застосування позовної давності в якій він вказує, що Міністерством оборони України було добровільно за нарядами передано відповідачеві 14 одиниць ЗІО. Інших наслідків, крім цільової передачі вказаних ЗІО в ремонтний фонд підприємства, зокрема визначення подальших прав та обов`язків сторін щодо цього майна, наряди не встановлювали. Починаючи з моменту такої передачі, підприємство набуло право володіння на вказане майно, а у Міністерства, як у законного власника, відповідно до встановлених Цивільним кодексом України правомочностей власника, виникло право вимоги повернення такого майна. Тобто, між сторонами були встановлені недоговірні зобов`язання, що виникли безпосередньо з факту передачі власником свого майна. За таких обставин, у позивача виникло право вимоги повернення ЗІО з моменту отримання їх відповідачем, тобто у 2004 2008 роках. Вимоги щодо повернення майна по своїй суті являються майновими вимогами та до них застосовується позовна давність тривалістю у три роки. Таким чином, на думку відповідача, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні 06.03.2018р. суд розпочав розгляд справи по суті.

Міністерством оборони України в судовому засіданні 06.03.2018р. було заявлено клопотання про залучення в якості свідка колишнього начальника відділу обліку та списання майна спеціального призначення Центру обліку надлишкового військового майна полковника Шаткова Є.В.

В обґрунтування даного клопотання позивач зазначив, що Шатков Є.В. безпосередньо приймав участь у проведенні інвентаризації надлишкового військового майна на ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» і йому відомі обставини, які мають значення для справи. Також, ОСОБА_1 у 2015 році під час досудового розслідування по кримінальному провадженні за фактом привласнення службовими особами ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» майна Центру обліку надлишкового військового майна та безпідставного розкомплектування ЗІО були надані показання в якості свідка щодо інженерної техніки, яка є предметом спору по даній справі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення даного клопотання позивача, посилаючись на пропуск останнім строку для його подання.

Згідно ст. ст. 73, 80 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У відповідності з ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд, зокрема:

з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі;

з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання;

вирішує питання про виклик у судове засідання свідків.

Статтею 207 Господарського процесуального кодексу України визначено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Оскільки в підготовчому засіданні судом було з`ясовано, що сторони повідомили про всі обставини справи, які їм відомі, та надали докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, зважаючи на відсутність будь якого обґрунтування причини неподання позивачем клопотання про виклик свідка в підготовчому провадженні, суд постановив протокольну ухвалу про залишення даного клопотання Міністерства оборони України без розгляду.

В судовому засіданні 06.03.2018р. після початку розгляду справи по суті виникли питання щодо наявності у Міністерства оборони України права на звернення до суду з відповідним позовом (враховуючи перебування ЗІО на обліку у Головному управлінні майна та ресурсів Міністерства), а також щодо наявності розбіжностей між даними нарядів за якими передавалися ЗІО відповідачеві та даними атестатів про перевірку кількості та якості військового майна.

На підставі ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України, суд дозволив позивачеві надати додаткові пояснення з цих питань, встановивши процесуальний строк для вчинення цих дій до 16.03.2018р. включно.

20 березня 2018 року до господарського суду надійшли додаткові пояснення Міністерства оборони України (здани для відправки на пошту 16.03.2018р.). В цих поясненнях позивач вказує, що Головне управління майна та ресурсів являється органом військового управління, який призначений для виконання покладених на Міністерство оборони України завдань та функцій. Натомість, нормами Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. Таким чином, Міністерство оборони України являється органом державної влади до компетенції якого віднесено вирішення питання про витребування військового майна з чужого володіння.

В судовому засіданні 20.03.2018р. суд встановив процесуальний строк для подання відповідачем заперечень на додаткові пояснення Міністерства оборони України до 26.03.2018р. включно, однак відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання заперечень.

В судове засідання 03.04.2018р. представники відповідача та третьої особи не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

До початку судового засідання 03.04.2018р. відповідачем було подано клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні до 20.04.2018р. у зв`язку з проведенням сторонами переговорів щодо мирного вирішення спору.

Представник позивача відніс вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Розглянувши дане клопотання, суд постановив протокольну ухвалу про відмову у його задоволенні у зв`язку з відсутністю підстав для оголошення в судовому засіданні перерви та зважаючи на закінчення 05.04.2018р. строку розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Наказом Міністра оборони України від 24.01.2007р. № 20 перейменовано Державне підприємство Міністерства оборони України « 277 центральний ремонтний завод по ремонту електротехнічних засобів (військова частина НОМЕР_1 )» у Державне підприємство «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння».

Протягом 2004 2008 років відповідачу було передано:

1) за нарядом від 21.07.2004р. № 311/3/4/221 від в/ч НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), с. Данилівка Київської обл., автокран КС-2573-2, 1989 р.в., ш. № 136738, дв. № 061971; підстава (мета) операції план ремонту на 2004 рік; вид (код) ремонту капітальний ремонт;

2) за нарядом від 28.10.2004р. № 311/3/4/290 від в/ч НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ), нп. Чорноморське Одеської обл., автокран КС-2573-2, 1985 р.в., зав. № 8505237, ш. № 037673, дв. № 741948; підстава (мета) операції план ремонту на 2004 рік; вид (код) ремонту капітальний ремонт;

3) за нарядом від 20.05.2005р. № 311/3/4/279 від в/ч НОМЕР_6 ( НОМЕР_5 ), с. Дачне, два автокрана КС-2573, зав. № 902561 і зав. № 8709747; підстава (мета) операції вилучення непридатних для подальшого використання ЗІО;

4) за нарядом від 23.06.2005р. № 311/3/4/347 від в/ч НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ), с. Цвітоха, екскаватор ЕОВ-4421, 1984 р.в., зав. № 840505, ш. № 498191, дв. № 873237, дв. СМД-14 № 89158; підстава (мета) операції передача ЗІО до ремонтного фонду;

5) за нарядом від 25.08.2005р. № 311/3/4/482 від в/ч НОМЕР_9 (А0201Г), м. Стрий, автокран КС-2573, 1988 р.в., зав. № 8802443, ш. № 131431, дв. № 183386; підстава (мета) операції передача ЗІО до ремонтного фонду;

6) за нарядом від 01.10.2007р. № 311/3/4/478 від в/ч НОМЕР_10 ( НОМЕР_11 ) (А0105-V), м. Виноградів, автокран КС-3575А1, зав. № 01483, ш. № 960067, дв. № 30525; підстава (мета) операції план ремонту (передача в ремонтний фонд);

7) за нарядом від 19.10.2007р. № 311/3/4/547 від в/ч НОМЕР_12 (А0201Г), м. Вінниця, автокран КС-2573-2, зав. № 8605305; підстава (мета) операції план ремонту (передача в ремонтний фонд), заявка НІС штабу ПС ЗС України від 15.10.2007р. № 350/109/815пс;

8) за нарядом від 21.07.2008р. № 311/3/4/374 від в/ч НОМЕР_13 (А0105-V), м. Володимир Волинський, автокран КС-2573-2, зав. № 9105449, ш. № 73722; підстава (мета) операції заявка командира в/ч НОМЕР_13 від 11.07.2008р. № 238 (передача в ремонтний фонд);

9) за нарядом від 27.11.2008р. № 311/3/4/690 від в/ч НОМЕР_14 (ПС ЗСУ), м. Первомайськ, автокран КС-3572, зав. № 312; підстава (мета) операції передача в ремонтний фонд.

При цьому, в нарядах від 21.07.2004р. № 311/3/4/221 та від 28.10.2004р. № 311/3/4/290 вказано, що начальнику ДП МО України 277 ЦРЗ (м. Ніжин) ремонт здійснити за рахунок Міністерства оборони України. Документи на оплату ремонту надіслати на адресу в/ч НОМЕР_15 (м. Київ). Повідомлення про виконання капітального ремонту автокрану направити на адресу в/ч НОМЕР_15 (м. Київ) для прийняття рішення щодо подальшого його використання.

В решті нарядів вказано на необхідність оприбуткування відповідачем майна після його прийняття та взяття на баланс у вартісному вираженні. Некомплектне майно та яке має пошкодження без матеріалів розслідування та без прийнятого рішення не приймати. Прийняти на тимчасове зберігання, наряд не закривати.

Також в нарядах є відмітки про складання актів прийняття ЗІО.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. № 1221 був утворений Державний концерн «Укроборонпром» з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком, зокрема і ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння».

14 січня 2014 року представниками Інженерних військ Збройних Сил України були складені атестати № 343/3/8 та № 343/3/9 в яких вказано, що за ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» числиться наступне військове майно:

зварювальний агрегат АДД-4001, зав. № 8429, 1989 р.в.;

зварювальний агрегат АДД-4001, зав. № 7220, 1988 р.в.;

екскаватор ЕОВ-4421, зав. № 832712, 1988 р.в.;

екскаватор ЕОВ-4421, зав. № 840505, 1984 р.в.;

автокран КС-4561, зав. № 2312, 1987 р.в.;

автокран КС-3575, зав. № 1483, 1986 р.в.;

автокран КС-3572, зав. № 312, 1985 р.в.;

автокран КС-2573, зав. № 8305290, 1983 р.в.;

автокран КС-2573, зав. № 8505237, 1985 р.в.;

автокран КС-2573, зав. № 8605305, 1986 р.в.;

автокран КС-2573, зав. № 8802443, 1988 р.в.;

автокран КС-2573, зав. № 8912182, 1989 р.в.;

автокран КС-2573, зав. № 902561, 1990 р.в.;

автокран КС-2573, зав. № 9105449, 1991 р.в.

Ці атестати були підписані також представником відповідача без зауважень.

В цей же день, 14.01.2014р., представниками відповідача були складені акти технічного стану рухомого військового майна.

19 червня 2017 року представниками Міністерства оборони України був виданий наряд № 503/13/45ІМ на відправлення відповідачем до в/ч НОМЕР_16 (м. Ніжин) 17 ЗІО (в т.ч. і 14 ЗІО, які просить витребувати позивач), який залишився без виконання з боку відповідача.

Згідно актів контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 17.07.2017р., затверджених в.о. директора ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння», було встановлено наявність на підприємстві 14 одиниць ЗІО, які обліковуються за МО України та ЦОНВМ Збройних Сил України. При цьому, в одном із актів вказано, що 10 одиниць ЗІО розукомплектовані.

Вказані вище 14 ЗІО перебувають на обліку у Головному управлінні майна та ресурсів Міністерства оборони України, що підтверджується наданим позивачем витягом із книги обліку наявності та руху матеріальних засобів.

Відповідно до Положення про Головне управління майна та ресурсів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16.05.2016р. № 258, Головне управління майна та ресурсів (далі Головне управління) є органом військового управління, який призначений для виконання покладених на Міністерство оборони України завдань та функцій. Головне управління підпорядковується заступнику Міністра оборони України, який спрямовує та контролює його діяльність.

Основними завданнями Головного управління, зокрема, є забезпечення реалізації повноважень органу щодо здійснення управління об`єктами державної власності та державним майном, закріпленим за державними підприємствами, установами, організаціями та державними господарськими об`єднаннями (далі підприємства), що належать до сфери Міністерства оборони, завдання з функціонального управління якими покладено на Головне управління; виконання функцій організації ведення оперативного обліку та обліку за первинними обліковими документами надлишкового військового майна (крім стрілецької зброї, боєприпасів та нерухомого майна), його зберігання, визначення залишкової вартості надлишкового військового майна (крім стрілецької зброї, боєприпасів та нерухомого майна), видачі нарядів на його вилучення та організації роботи щодо його списання з дотриманням вимог нормативно правових актів України, проведення аналізу організації обліку, зберігання та використання надлишкового військового майна.

Згідно ст. ст. 1 5 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах продовольчій, речовій, квартирно експлуатаційній, пально мастильних матеріалів тощо. У порядку, передбаченому частиною першою цієї статті, ведеться облік майна, закріпленого за підпорядкованими військовими частинами, у службах забезпечення органів військового управління, органах квартирно експлуатаційної служби Збройних Сил України, на які покладаються завдання щодо забезпечення військових частин майном відповідно до затверджених норм та організації його ефективного використання.

Для забезпечення постійного державного контролю за наявністю, якісним станом і ефективністю використання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, щорічно проводиться його інвентаризація згідно з Положенням про інвентаризацію військового майна, яке затверджується Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 414 Господарського кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», у Збройних Силах України може здійснюватися лише некомерційна (неприбуткова) господарська діяльність.

Господарська діяльність у Збройних Силах України це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності, що передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) у межах і в порядку, визначених законом.

Відносини, пов`язані із здійсненням господарської діяльності в Збройних Силах України, регулюються цим Кодексом та іншими законами.

Суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Матеріалами справи підтверджується, що 14 ЗІО, які просить витребувати позивач, являються військовим майном, оскільки перебувають на обліку у Головному управлінні майна та ресурсів Міністерства оборони України.

Також, матеріалами справи підтверджується, що більша частина ЗІО була передана відповідачеві в межах здійснення господарської діяльності у Збройних Силах України для проведення ремонтних робіт. Документів, які підтверджували б факт та мету передачі відповідачеві автокрана КС-2573 (зав. № 8305290, 1983 р.в.), автокрана КС-2573 (зав. № 8912182, 1989 р.в.), автокрана КС-4561 (зав. № 2312, 1987 р.в.), екскаватора ЕОВ-4421 (зав. № 832712, 1988 р.в.), зварювального агрегату АДД-4001 (зав. № 8429, 1989 р.в.), зварювального агрегату АДД-4001 (зав. № 7220, 1988 р.в.) матеріали справи не містять. Проте, відповідачем не заперечується той факт, що решту майна було передано йому також з метою проведення ремонтних робіт.

Під час розгляду справи було встановлено, що після передачі військового майна відповідачеві між сторонами не укладалися договори на його ремонт.

За твердженнями позивача, незважаючи на відсутність кошторисних призначень, ЗІО були частково відремонтовані за власним рішенням керівництва відповідача.

Згідно ст. ст. 167, 170 Цивільного кодексу України, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 Цивільного кодексу України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.

Таким чином, саме Міністерству оборони України як центральному органу управління Збройних Сил України належить право звернення до суду з позовом щодо захисту права державної власності на військове майно.

За змістом ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Нормами ст. ст. 328, 329 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

У відповідності з ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (ст. 400 Цивільного кодексу України).

Оскільки спірне майно було передано Міністерством оборони України за власною волею у володіння відповідача в межах здійснення господарської діяльності у Збройних Силах України з метою проведення ремонту, правові підстави для висновку про незаконність заволодіння відповідачем цим майном відсутні.

За таких обставин, права позивача не можуть бути захищені шляхом задоволення судом віндикаційного позову про витребування з незаконного володіння відповідача 14 ЗІО.

Натомість, згідно ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Виходячи зі змісту зазначених норм можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками, від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, можна дійти висновку, що кондикція це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно, а сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відтак, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності правових відносин речово правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати в набувача це майно, що мало місце і в даних правовідносинах.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.10.2017р. № 3-905гс17 та від 04.10.2017р. № 6-1216цс17.

Незважаючи на те, що позивач у своїй позовній заяві прямо не посилається на положення ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, зміст позовної заяви з вимогами про зобов`язання відповідача повернути ЗІО свідчить про пред`явлення позивачем кондикційного позову, адже він посилається на передачу у володіння відповідача військового майна та відсутність між сторонами договірних відносин щодо ремонту або зберігання цього майна.

Пред`явлення кондикційного позову є належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах, тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути майно являються обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з наступного:

суд не погоджується з доводами відповідача про набуття ним права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 Цивільного кодексу України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

по-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо);

по-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент заволодіння спірним майном відповідач знав про відсутність у нього підстав для набуття права власності.

Протягом всього часу володіння спірним майном відповідач не використовував його за призначенням і не ставив під сумнів права держави в особі Міністерства оборони України на це майно, що підтверджується зокрема атестатами та актами інвентаризації.

Сам по собі сплив строку набувальної давності не є достатньою підставою для набуття володільцем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби та цінні папери.

Так, закон передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК), тобто для набуття права власності на ці об`єкти володілець повинен звернутись до суду. Набрання рішенням суду законної сили є підставою для виникнення права власності на зазначені види майна, крім нерухомого, право власності на яке підлягає державній реєстрації.

Згідно відкритої інформації, яка міститься в мережі Інтернет, спірні автокрани та екскаватори зібрані на шасі серійно виготовлених вантажних автомобілів, а зварювальні агрегати зібрані як автомобільні причепи.

Таким чином, підставою для виникнення права власності за набувальною давністю на ці об`єкти є рішення суду, яке набрало законної сили.

Однак, під час розгляду справи відповідачем не було надано таких судових рішень, що свідчить про необґрунтованість його заперечень.

Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності.

Згідно ст. ст. 256, 257, 261 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що вперше відповідач відмовився повернути спірне майно 05.01.2015р., що підтверджується його листом від 05.01.2015р. № 4 на адресу командира військової частини НОМЕР_16 . Даний лист був отриманий військовою частиною НОМЕР_16 05.01.2015р. згідно відтиску штампа про реєстрацію вхідної кореспонденції.

Міністерство оборони України звернулося з позовною заявою до суду 27.12.2017р. згідно відтиску поштового штемпеля на конверті. Позовна заява надійшла до Господарського суду Чернігівської області 02 січня 2018 року.

Таким чином, строк позовної давності не був пропущений позивачем.

Заперечення відповідача про те, що у разі безоплатної передачі позивачу ЗІО відповідачеві будуть завдані збитки в розмірі 443 755,66 грн. не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідач має право звернутися до суду для захисту своїх прав, зокрема з позовом про відшкодування завданих збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути позивачеві 14 ЗІО та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про витребування з незаконного володіння відповідача цього ж майна.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За подання до суду даної позовної заяви Міністерством оборони України було сплачено 14 327,43 грн. судового збору, виходячи з вартості майна, розрахованої відповідно до Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29.05.1998р. № 759.

В позовній заяві містяться дві схожі вимоги щодо повернення одного і того ж майна, і суд, задовольняючи одну з них (зважаючи на підстави заявлених вимог), покладає судовий збір повністю на відповідача, оскільки ухвалює рішення про повернення майна в обсязі, заявленому позивачем.

Керуючись ст. 414 Господарського кодексу України, ст. ст. 167, 170, 256, 257, 261, 319, 321, 326, 328, 329, 344, 387, 400, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, ст. ст. 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Державне підприємство «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (16612, м. Ніжин Чернігівської обл., вул. Прилуцька, 131, код 08457704) повернути Міністерству оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) 14 (чотирнадцять) засобів інженерного озбороння, а саме:

- автокран КС-2573, зав. № 8305290, 1983 р.в.;

- автокран КС-2573, зав. № 8505237, 1985 р.в.;

- автокран КС-2573, зав. № 8605305, 1986 р.в.;

- автокран КС-2573, зав. № 8802443, 1988 р.в.;

- автокран КС-2573, зав. № 8912182, 1989 р.в.;

- автокран КС-2573, зав. № 902561, 1990 р.в.;

- автокран КС-2573, зав. № 9105449, 1991 р.в.;

- автокран КС-4561, зав. № 2312, 1987 р.в.;

- автокран КС-3572, зав. № 312, 1985 р.в.;

- автокран КС-3575, зав. № 1483, 1986 р.в.;

- екскаватор ЕОВ-4421, зав. № 832712, 1988 р.в.;

- екскаватор ЕОВ-4421, зав. № 840505, 1984 р.в.;

- зварювальний агрегат АДД-4001, зав. № 8429, 1989 р.в.;

- зварювальний агрегат АДД-4001, зав. № 7220, 1988 р.в.

Позовні вимоги про витребування з незаконного володіння Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на користь Міністерства оборони України 14 засобів інженерного озброєння залишити без задоволення.

Стягнути з Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (16612, м. Ніжин Чернігівської обл., вул. Прилуцька, 131, код 08457704) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, код 00034022) 14 327 грн. 43 коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 13.04.2018р.

Суддя А.С.Сидоренко

03 квітня 2018 року м. Чернігів
справа № 927/16/18