ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

03.04.2018

Справа №910/3838/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши у нарадчій кімнаті у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп"

про

забезпечення позову

у справі

№910/3838/18

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаклійський олійнопереробний завод"

про

стягнення 649 028,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаклійський олійнопереробний завод" про стягнення 649 028,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань з оплати поставленого позивачем згідно Договору поставки №11-11/16 від 11.11.2016 насіння соняшникового, у зв’язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаклійський олійнопереробний завод" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп" виникла заборгованість у розмірі 526 875,69 грн. Крім того, у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов’язань, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 90 095,74 грн. та 3% річних у розмірі 7 405,13 грн., нараховані за 171 день прострочення, та інфляційній витрати у розмірі 24 651,93 грн., нараховані за період з 01.10.2017 по 31.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.04.2018 вказаний позов залишено без руху на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк на усунення встановлених недоліків.

Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп" просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаклійський олійнопереробний завод", в межах суми позовних вимог. Дана заява обґрунтована тим, що оскільки відповідач не відмовляється від виконання своїх зобов’язань з оплати поставленого товару, а також вести перемовини, відповідати на направлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп" претензії, у позивача є всі підстави вважати, що невжиття заходів до забезпечення позову надасть можливість відповідачу провести банківські операції та вивести грошові кошти із своїх банківських рахунків, що призведе до неможливості виконання судового рішення у даній справі про задоволення позову.

Суд відзначає, що залишення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп" без руху не нівелює обов’язку суду в силу приписів ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України розглянути подану позивачем заяву про забезпечення позову у визначені строки.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у її задоволенні з огляду на наступне.

Приписами ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Тобто, з метою збалансування інтересів сторін у справі законодавцем визначено умови, за яких постановлення ухвали про забезпечення позову є правомірним, а саме – наявність обставин, які прямо свідчать, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. А тому відсутність доказів на підтвердження таких умов та вжиття заходів до забезпечення позову на підставі лише припущень матиме наслідком порушення прав та інтересів особи, щодо якої вжиті такі заходи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.11.2011.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що обставини визначені позивачем щодо порушення відповідачем законодавства України, умов укладеного сторонами Договору та можливу не сплату коштів за поставлений товар, не є належними доказами та не містять факти, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, яке свідчить про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В той же час, ненадання відповіді на претензії позивача та несплата заборгованості не свідчать про наміри відповідача ухилятись у майбутньому від виконання рішення суду.

Таким чином, припущення заявника про неможливість виконання прийнятого в подальшому судового рішення, в разі його задоволення, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а також враховуючи часткову оплату відповідачем товару, поставленого згідно Договору поставки №11-11/16 від 11.11.2016, заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Європродукт Груп" про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 03.04.2018 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                 Р.В. Бойко