ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2018

Справа № 910/21901/17

За позовом:            Публічного акціонерного товариства" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця"

про                      стягнення 348 ,35 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін:

від позивача - не з?явився

від відповідача - не з?явився

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Центра медичної реабілітації та санаторного лікування "Пуща-Водиця" про стягнення 348 ,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням договору купівлі – продажу природного газу № 1519/14-ТЕ (Т)41 від 31.01.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 порушено провадження у справі №910/21901/17, зобов’язано сторін надати свої пояснення щодо поданого позову, заперечення до відзиву та призначено розгляд справи на 15.12.2017.

В судове засіданні 15.12.2017 представники сторін не з?явилися.

Ухвалою від 15.12.2017 р., у зв’язку з набранням 15.12.2017 р. чинності Законом України від 03.10.2017 р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", у справі призначено підготовче засідання на 22.01.2018 р.

22.01.2018 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В судове засіданні 22.01.2018 представники сторін не з?явилися.

Ухвалою суду від 22.01.2018 підготовче засідання відкладено на 16.02.2018.

15.02.2018 відділом діловодства суду від представника позивача отримано відповідь на відзив.

В підготовче судове засідання 16.02.2018 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення щодо позовної заяви.

В підготовче судове засідання 16.02.2018 представник відповідача не з?явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 16.02.2018 судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2018.

В судове засідання 16.03.2018 представники сторін не з'явилися, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направили.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 16.03.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з’ясовано наступне.

31.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як продавцем та Центром медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» як покупуем був укладений договір №1519/14-ТЕ(Т)-41 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір) з подальшими змінами, внесеними додатковою угодою №1.

Відповідно до п.1.1 Договору продавець зобов'язується передати у власність покупцеві у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 (надалі - газ), а покупець зобов’язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів для виробничо-комерційної діяльності).

Позивач зазначив, що на виконання умов Договору, передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 166 268,40грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов’язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов’язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог із тих підстав що позивачем не надано доказів прострочення оплати наданого газу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов’язки.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами статті 509 ЦК України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов‘язання у строк, встановлений договором.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Відповідно до вимог пункту 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Суд, враховує наявний розрахунок позивача пені в розмірі 285,62 грн з простроченої суми та 3% річних в розмірі 62,73 грн., а оскілки відповідач не подав свій контррозрахунок у суду відсутні підстави відхиляти вимоги позивача про стягнення з відповідача 285,62 грн. пені та 62,73 грн. 3% річних.

Відповідач не надав ніяких доказів які б спростовували зазначене позивачем.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1.          Задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

2.          Стягнути із Центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Пуща-Водиця» (04075, м. Київ, вул. Квітки Цісак, 60, ідентифікаційний номер 07770190) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний номер 20077720) пеню в розмірі 285 (двісті вісімдесят п’ять) грн. 62 коп., 3% річних в розмірі 62 (шістдесят дві) грн. 73 коп., судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

3.          Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 26.03.2018

Суддя В.І. Мельник