ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

16.04.2018р. Справа № 905/694/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛМИС», м.Маріуполь, Донецька область

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс», м.Маріуполь, Донецька область

про видачу судового наказу на стягнення заборгованості в сумі 43623,35грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Донецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛМИС», м.Маріуполь, Донецька область із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс», м.Маріуполь, Донецька область заборгованості у сумі 43623,35грн., з яких: 29952,00грн. - основній борг; 11016,35грн. - інфляційні нарахування;, 2655,00грн. - 3% річних.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч.3 ст.150 ГПК України).

Судом встановлено, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу, заявником в якості доказу сплати судового збору надано копію платіжного доручення від 06.04.2018р. №573 на суму 176,20грн.,

Відповідно до п.2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.13р., платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо), цих документів не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Враховуючи положення п.2.21 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.13р., суд вважає, що копія платіжного доручення №573 від 06.04.18р. не є належним доказом сплати судового збору у встановленому Законом порядку.

Частиною 3 ст.56 ГПК України зазначено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Так, ст.60 ГПК України визначені документи, що підтверджують повноваження представників, де згідно ч.7 вказується, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи, а ч.9, зазначеної статті, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Подану до суду заяву про видачу судового наказу підписано А.В. Мкртчян, посадове становище якого вказаного як директор.

Проте, перевіривши матеріали заяви про видачу судового наказу, судом встановлено, що в матеріалах заяви про видачу судового наказу відсутні докази в підтвердження повноважень вказаної особи представляти інтереси підприємства відповідно до закону, статуту, положення або витягу про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, трудового контракту або наказу про призначення на посаду директора.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛМИС», м.Маріуполь, Донецька область заявлені вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, які не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на договорі.

Так, вимоги про сплату передбачених ч.2 ст.625 ЦК України нарахувань (інфляційних втрат та 3% річних) у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, та у випадку їх належного обґрунтування та розрахунку вказані суми можуть бути стягнуті з боржника в порядку позовного провадження, оскільки в порядку наказного провадження можливо стягнути лише неоспорювану заборгованість.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі п.1, ч.1 ст.152 ГПК України, через подання заяви з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Порядок розгляду заяв про видачу судового наказу визначений ст.154 ГПК України. Так ч.2 визначено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст.150 ГПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч.1 ст.153, 153 ГПК України).

Керуючись ст.148, ст.150, п.1 ч.1 ст.152, ст.ст.153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОЛМИС», м.Маріуполь, Донецька область у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс», м.Маріуполь, Донецька область заборгованості у сумі 43623,35грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Ухвалу підписано 16.04.2018р.

Суддя М.О. Лейба