Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2018 р.

м. Житомир

Справа № 906/1031/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (м. Миколаїв)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" (с. Скаківка, Бердичівський р-н, Житомирська обл.)

про стягнення 3300123,19 грн

За клопотаннями позивача, відповідно до ст. 197 ГПК України, розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції.

В підготовчому засіданні 15.02.2018 оголошувалась перерва до 15.03.2018.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3300123,19грн., з яких: 1210382,91грн. основного боргу, 242076,58 грн. штрафу, 909677,37 грн. 36% річних, 155061,66 грн. пені, 782924,67 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару.

За усною згодою представника позивача, підготовче провадження в засіданні суду 15.03.2018 було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.04.2018.

В судове засідання 05.04.2018 представник позивача не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином.

Відповідач не скористався правом надання письмового відзиву на позовну заяву, його представник у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся завчасно на належним чином (про що свідчить підпис представника у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 157).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що про час та місце судового засідання сторони були належним чином повідомлені, а також враховуючи відсутність їх клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Розгляд справи здійснюється з урахуванням внесених змін до Господарського процесуального кодексу України, які набрали чинності з 15.12.2017, про що зазначено в ухвалі суду від 16.01.2018 (а.с. 137). Вказаною ухвалою, зокрема, визначено форму судового процесу, стадію розгляду справи та початок обрахування строку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

24.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (постачальник/позивач) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Урожай" (покупець/відповідач) було укладено договір поставки № ЗР-199/15 Д (далі-Договір).

За умовами п.1.1. Договору, в терміни визначені Договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі-товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму ( вартість, ціну) визначену договором.

Згідно п.2.1. Договору, асортимент, кількість, ціна продукції визначаються Додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.2 Договору, ціна товару, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті України і визначається еквівалент у доларах США.

Загальна сума договору визначається сукупністю Додатків та/або накладних та/або рахунків - фактур, що зазначені в. п.2.1. Договору, та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у Додатках щодо кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна (п.2.3. Договору).

У п.2.5. Договору, сторони обумовили, що у разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого покупцю товару.

Згідно розділу 3 Договору, сторони визначили умови оплати.

Зокрема, сторони визначили, що ціна договору є звичайною та становить вартість (ціну) товару. Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору. Сторони відповідно до положень ч.2 ст. 524 та ст.533 ГК України погодились застосувати при проведенні розрахунків за цим договором курс доллара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання даного договору та/або додатків (п.п.3.1.- 3.3. Договору).

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що у тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день розрахунків (перерахування коштів, звернення з відповідним позовом до суду), відвантаження товару в рахунок заборгованості є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення Додатку(ів), оплата грошових коштів за отриманий товар, відбувається відповідно до курсу долара США до гривні на дату, що передує даті здійснення остаточного розрахунку ( курс продажу долара США згідно даних опублікованих на сайті: http://mezhbank.org.ua (показник - “Архив торгов”-“Продажа”-“Максимум”), у разі відсутності потрібної інформації Сторони користуються даними опублікованими hitp://minfin.com.ua/currencv/mb/ (показник - “Рыночные курсы”-“Продажа”). У виняткових випадках (відсутність з будь-яких причин інформації на зазначених сайтах) постачальник повідомляє в письмовому вигляді, факсимільним зв'язком або на зазначену електронну адресу покупцю курс гривні до долара США за яким буде здійснено розрахунок, перерахунок (дооцінку) вартості товару поставленого покупцю. Сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті використовують формулу: С=А1/А2хВ. де С - сума належна до оплати, В - ціна товару на момент підписання додатку, А- (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні) на день проведення розрахунків; А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні) на день підписання відповідного додатку.

Згідно п.3.5. Договору, всі платежі за цим Договором здійснюються покупцем з врахуванням п. 3.4. Договору. При цьому відповідно до положень ст. 632 ЦК України сторони дійшли згоди, що право на перерахунок вартості товару (дооцінку) у постачальника виникає після збільшення курсу долара США до гривні, враховуючи визначення ціни еквівалентно в доларах США. Постачальник не зобов'язаний надсилати покупцю жодних листів, повідомлень, перерахунків тощо, щодо вартості товару, який підлягає оплаті, оскільки така вартість відраховується за погодженою у n.3.4 Договору сторонами формулою.

Товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних (без укладання інших письмових угод, додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною (п.3.6. Договору).

Відповідно до п.4.1. Договору, строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору.

Пунктом 7.1. сторони обумовили, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного Договору.

Згідно п. 7.1.1. Договору, крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору покупець, зокрема, за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми бopгy за кожний день прострочення, а також, додаткової сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

Згідно п. 7.8. Договору, сторонами визначено, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань передбачених розділом 3 цього Договору покупець, відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним Додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

У п.7.9 Договору сторони погодили, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п.6 ст. 232ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов’язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до трьох років.

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків (п. 11.2. Договору).

Згідно додатків до Договору, сторонами було визначено ціну товару та визначено строки оплати (а.с. 16-40).

Наявними у справі видатковими накладними (а.с. 43-93) підтверджено, що на виконання взятих на себе зобов'язань за Договором, позивач здійснив поставку товару на загальну суму 4483039,59 грн.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого товару виконав частково, сплативши 2375473,88 грн. грошовими коштами, а також в рахунок погашення боргу відповідачем було надано позивачу авальований вексель АА №2686233 від 13.05.2016 на сумі 800000,00 грн та здійснено 05.06.2015 повернення частково не використаного товару на суму 97182,80 грн.

Різниця між поставленим та оплаченим товаром (з урахуванням повернення частини товару) становить 1210382,91 грн. (4483039,59 грн - 2375473,88 грн - 800,00грн - 97182,80 грн).

Факт неналежного виконання зобов'язань по проведенню розрахунків з боку відповідача став підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду за захистом свого порушеного права.

Зсилаючись, зокрема, на ст.ст. 610, 611, 530, 625, 692, 712 ЦК України, ст. 193 ГК України, п. 7.1.1 Договору, позивач зазначає, що оскільки остаточний строк оплати товару, згідно додатків до договору та видаткових накладних, визначено до 15.10.2016, отже з 15.10.2016 у позивача виникло право на застосування до відповідача наслідків неналежного виконання зобов’язань. За вказаного, крім суми основного боргу, просить стягнути з відповідача 242076,58 грн. штрафу, 909 677,37 грн. 36% річних, 155 061,66 грн. пені, 782 924,67 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару.

Відповідач викладені у позовній заяві обставини та розрахунки позовних вимог не оспорив, відзиву на позовну заяву не надав.

Оцінивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні відносини, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №ЗР-199/15Д від 24.03.2015.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару за видатковими накладними (а.с. 43-93) на загальну суму 4483039,59грн.

Як встановлено судом, у п.п. 2.2., 2.3., 4.1. Договору сторони погодили, що ціна товару, умови поставки та строки розрахунків визначені у Додатках до Договору.

Згідно Додатків до Договору, відповідач взяв на себе зобов'язання оплатити товар, отриманий від позивача за видатковими накладними, по яких виник борг, до 15.10.2015.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач свої зобов'язання з оплати товару у повному обсязі в обумовлений Договором строк не виконав, на дату звернення з позовом до суду та на час розгляду справи в суді, має місце заборгованість в сумі 1210382,91 грн, доказів погашення якої матеріали справи не містять. Наявність заборгованості у вказаній сумі відповідач не оспорив.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 1210382,91 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених до стягнення 242076,58 грн. штрафу, 909 677,37 грн. 36% річних, 155 061,66 грн. пені, 782 924,67 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару, слід зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку (а.с. 5 (зворот)), пеню за несвоєчасне виконання зобов'зань у сімі 155061,66 грн нараховано позивачем на останні шість місяців, а саме за період з 15.05.2017 по 15.11.2017.

Тобто, вимога про стягнення пені за вказаний період, зважаючи на п. 7,9 Договору, яким, з урахуванням ч.6 ст. 232 ГК України, обумовлено її нарахування по день виконання основного зобов’язання в межах 3-х річного строку позовної давності, є правомірною, заявленою з дотриманням норм чинного законодавства та підлягає задоволенню у повному розмірі.

Що стосується вимоги про стягнення штрафу, в порядку п. 7.1.1. Договору, у розмірі 20% від несплаченого боргу, який становить 242076,58 грн., суд зазначає наступне.

Застосування штрафу до грошового зобовязання законом не передбачено, що не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказане узгоджується з конструкцією застосування штрафних санкцій одного виду, визначеною у ст. 231 ГК України, тобто лише за різні за своїм змістом порушення.

Натомість, у п. 7.1.1. Договору передбачено застосування пені і штрафу за несвоєчасну оплату продукції тобто за одне і те ж саме правопорушення (за одну і ту ж умову договору). До того ж у Договорі вказано, що штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу сплачується додатково до пені.

Застосування пені та штрафу за один і той же факт порушення грошового зобов'язання (несвоєчасне виконання), на думку суду, нівелює імперативний припис ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", який є обов'язковим у застосуванні, не зважаючи на зміст ст. 628 ЦК України.

При цьому суд враховує, що відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (формами неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.10 2015№ 6-2003цс15 та у постанові від 11.10.2017 № 347/1910/15-ц.

Водночас суд враховує, що саме законодавчо визначений механізм застосування пені є тим ефективним та справедливим способом забезпечення виконання грошового зобовязання, який, поряд із застосуванням річних та дооцінки вартості неоплаченого товару, забезпечує справедливий баланс між значимістю (тривалістю) вчиненого порушення грошового зобовязання та мірою відповідальності пропорційною терміну прострочення.

Також суд керується принципом пропорційності, враховуючи забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, значення розгляду справи для сторін.

Враховуючи вищевикладене, вимога про стягнення 20% штрафу у розмірі 242076,58 грн задоволенню не підлягає.

На підставі п.7.8. Договору та відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 909677,37 грн. 36% річних за період прострочки з 15.10.2018 по 15.11.2017.

Перевіривши правильність нарахування 36% річних, суд встановив, що його розмір є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки станом на 10.11.2017 міжбанківський курс гривні по відношенню до долара США (курс долара-продаж) є значно вищим від курсу реалізації товару, що вбачається з архіву курсу долара на міжбанку з 01.01.2015 по 10.11.2017 (а.с. 97-106), позивачем, на підставі п.п. 2.5., 3.4. Договору, заявлено до стягнення з відповідача дооцінку вартості товару (курсову різницю).

Відповідно до розрахунку на 10.11.2017 (а.с. 94-96), дооцінка вартості товару становить 782924,67 грн.

За приписами ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, перевіривши розрахунок дооцінки вартості товару, суд встановив, що його розмір є обґрунтованим та арифметично вірним.

Відтак вимога про стягнення дооцінки вартості товару є правомірною, заявленою відповідно до умов договору та чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню в повній мірі на суму 782924,67 грн.

За приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню в сумі 3058046,61 грн., з яких: 1210382,91грн. основного боргу, 155061,66 грн пені, 909 677,37 грн. 36% річних, 782 924,67 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару.

В частині 242076,58 грн. штрафу суд відмовляє за безпідставністю.

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Урожай" (13326, Житомирська обл., Бердичівський район, село Скаківка, вул. Остальського, буд. 20, ід. код 30651668)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, Центральний район, вул. Велика Морська, буд. 143, ід. код 35472893):

- 1210382,91 грн основного боргу;

- 155061,66 грн пені;

- 909 677,37 грн. 36% річних;

- 782 924,67 грн дооцінки вартості неоплаченого товару;

- 45870,70 грн судового збору.

3. В частині стягнення 242076,58 грн. штрафу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.04.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- до справи

2,3 - сторонам (рек. з пов.)