РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2018Справа № 910/592/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Дьогтяр О.О.

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД»;

до Міністерства оборони України;

про зобов'язання вчинити певні дії

За участю представників сторін:

від позивача: Борбат Ю.В., довіреність б/н від 26.01.2018р.;

від відповідача: Кривошей Д.А., довіреність № 220/55/з від 22.01.2018р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України) від 13.11.2017р., який діє до 31.03.2018р., безпідставно відмовляється приймати товар, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вимогами про зобов'язання відповідача прийняти поставлений товар згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості товару, що передбачено пп. 6.1.2. Договору № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України) від 13.11.2017р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/592/18 від 22.01.2018р. позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" до Міністерства оборони України про зобов'язання вчинити дії залишено без руху.

29.01.2018р. від товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" через канцелярію суду надішли документи на виконання вимог ухвали суду від 22.01.2018р.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018р. відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 01.03.2018р.

Присутній у судовому засіданні 01.03.2018р. представник позивача просив прийняти заяву про уточнення позовних вимог та відновити пропущений процесуальний строк для подання відповідної заяви.

Заслухавши пояснення представника позивача та враховуючи приписи ст. 119 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість поновити пропущений процесуальний строк на подачу заяв і клопотань у справі № 910/592/18.

Представник відповідача належним чином повідомлений про час і дату проведення судового засідання без поважних причин у судове засідання 01.03.2018р. не з'явився, у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2018р. відкладено підготовче засідання на 22.03.2018р.

07.03.2018р. через загальний відділ господарського суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить зобов'язати відповідача прийняти товар, який становить предмет Договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017р., у встановленому договором порядку.

В судовому засіданні 22.03.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача належним чином повідомлений про час і дату проведення судового засідання без поважних причин у судове засідання 22.03.2018р. вдруге не з'явився, відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 910/592/18 та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.03.2018р.

27.03.2018р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнає.

Присутній у судовому засіданні 29.03.2018р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог з посиланням на обставини та докази, зазначені позовній заяві.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача не зазначив про причини пропуску строку, встановленого судом для подачі відзиву на позовну заяву, у зв'язку з чим судом не прийнято до розгляду відзив на позовну заяву.

При цьому, представник відповідача заперечив щодо заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивач пропустив строк, встановлений умовами договору на поставку товару, тому у Міністерства оборони України відсутні підстави для прийняття товару. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Також, ч. 12 вказаної статті передбачено, що всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно умов Договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017р. позивач мав поставити товар у строк до 15.12.2017р. (включно), а відтак, у зв'язку з закінченням бюджетного періоду, відповідач не має можливості приймати товар.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 29.03.2018р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2017р. між позивачем (за договором - постачальник) та відповідачем (за договором - замовник) було укладено Договір № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити замовнику радіатори і котли для систем опалення та їх деталі (4462) (Душова установка-котел швидкісного нагріву води), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються Специфікацією, викладеною у п.1.2. договору.

Так, згідно з умовами Специфікації, постачальник здійснює поставку товару у кількості 50 шт. до 15.12.2017р. (включно). Ціна товару з ПДВ складає 1 747 500,00 грн.

Відповідно до умов п. 10.1. договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р.

Згідно з п. 11.5. договору, зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які будуть додаватися до тексту цього договору як невід'ємні його частини.

20.11.2017р. сторони підписали Додаткову угоду № 1 до Договору від 13 листопада 2017 року № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України), згідно з п. 1 якої абзац перший пункту 10.1 розділу Х виклали у наступній редакції: «Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення». В інших питаннях, які не врегульовані цією додатковою угодою, сторони керуються договором (п. 2). Всі інші положення Договору від 13 листопада 2017 року № 286/3/17/319 залишаються без змін (п.3).

Як вбачається з наданих позивачем до справи доказів, листом за вих. №801 від 14.12.2017р. позивач повідомив ТВО директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковника Лутченко О.М., що душові установки в кількості 50 шт. будуть готові для проведення приймально-здавальних випробувань за договором від 13.11.2017р. № 286/3/17/319 до 27 грудня 2017 року.

В подальшому, позивач звернувся до Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України з листами-запрошення № 1 від 10.10.2018р. та № 5 від 11.2018р., в яких просив направити представників для проведення приймального контролю якості готової продукції у кількості 25 штук.

Головне управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України у відповідь на лист-запрошення позивача № 1 від 10.01.2018р., повідомило про відсутність підстав для проведення приймального контролю якості готової продукції, у зв'язку з закінченням строку дії договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017р.

11.01.2018р. позивач звернувся до ТВО директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковника Лутченко О.М. за роз'ясненнями відносно чинності договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017р. та отримання готової до передачі продукції.

Листом від 15.01.2018р. за № 286/6/202 відповідач повідомив позивачу, що відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Регламентом роботи казначейства період завершення бюджетного 2017 року та початку 2018 року визначено до 12 години 26 грудня 2017 року останнім днем для подання підтверджуючих документів для здійснення операцій за бюджетними зобов'язаннями. Спірні питання щодо умов виконання договорів стосовно термінів поставки товару, розміру штрафних санкцій тощо, вирішуються у судовому порядку.

Отже, предметом спору у даній справі є вимоги позивача про зобов'язання відповідача прийняти товар, який становить предмет Договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017р.

Дослідивши додані до справи докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності зі ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, 13.11.2017р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 286/3/17/319 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов'язується у 2017 році поставити замовнику товар, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

У п. 1.2. договору сторони визначили строк поставки товару 15.12.2017р. (включно).

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Позивач у встановлений договором строк товар відповідачу не поставив, натомість листом за вих. №801 від 14.12.2017р., що товар буде готовий для передачі до 27 грудня 2017 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що і 27 грудня 2017 року товар не був поставлений відповідачу, а лише 11 січня 2018року позивач запропонував відповідачу отримати тільки половину товару від кількості, визначеної умовами договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання.

При цьому, умовами п. 11.5. договору передбачено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки у письмовій формі шляхом укладання відповідних додаткових угод, які будуть додаватися до тексту цього договору як невід'ємні його частини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони не вносили зміни або доповнення до умов договору № 286/3/17/319 від 13.11.2017р. в частині перенесення строків поставки товару, що становить предмет цього договору.

Водночас, суд звертає увагу на те, що поняття «строк дії договору» та «строк поставки товару» не є тотожними поняттями за своєю суттю і в часі не співпадають.

Таким чином, судом встановлено порушення позивачем умов договору №286/3/17/319 від 13.11.2017р. в частині поставки товару у встановлений договором строк.

При цьому, позивачем належними засобами доказування не доведено, що порушення зобов'язання сталось внаслідок непереборної сили або інших обставин, які перешкоджали виконанню зобов'язання.

Відповідно зі ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Крім того, відповідач є бюджетною установою, що фінансується за рахунок державного бюджету та на його дії під час розпорядження бюджетними коштами розповсюджується норми Бюджетного кодексу України.

Згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, на даний час у відповідача в силу закону відсутня об'єктивна можливість щодо прийняття товару за договором № 286/3/17/319 від 13.11.2017р., зміни до якого в частині перенесення строків поставки товару у визначений договором спосіб внесені не були.

Згідно ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджуються належними і допустимими доказами, а відтак задоволення не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.04.2018р.

Суддя А.І. Привалов