ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2018 справа № 908/2017/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2О , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання: ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, смт.Новомиколаївка Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від11.12.2017р. (повне рішення складено 18.12.2017р.)
у справі№ 908/2017/17 (суддя Федорова О.В.)
за позовомКомунального підприємства Водоканал, м.Запоріжжя
доНовомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, смт.Новомиколаївка Запорізької області
про без повідомлення учасників справизобовязання прийняти майно шляхом підписання акту прийому-передачі майна

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство Водоканал, м.Запоріжжя, позивач, звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, смт.Новомиколаївка Запорізької області про зобовязання прийняти майно шляхом підписання акту прийому-передачі майна, а саме: будівлю КНС-46 (інв. номер 20358) та каналізаційні мережі по вул.Леніна від будинку 56 (інв. номер 35438).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.12.2017р. (повне рішення складено 18.12.2017р.) у справі №908/2017/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Зобовязано Новомиколаївську селищну раду Новомиколаївського району Запорізької області прийняти від Комунального підприємства Водоканал майно, що входить до складу внутрішньоміських каналізаційних мереж селища міського типу Новомиколаївка, за договором користування внутрішньоміськими каналізаційними мережами №56 від 23.06.2000р., а саме: будівлю КНС-46 (інв. номер 20358) та каналізаційні мережі по вул.Леніна від будинку 56 (інв. номер 35438) шляхом підписання акту прийому-передачі майна. Рішення суду мотивоване тим, що право позивача повернути майно ґрунтується на законі, а відповідач безпідставно ухиляється від приймання майна за договором.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставами для скасування рішення апелянт зазначає порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, які полягають у наступному:

- суд, відмовивши у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, фактично позбавив останнього права на захист;

- судом не прийнято до уваги, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає передбаченим чинним законодавством;

- позивачем не доведено факту і не надано доказу, що внутрішньоміські каналізаційні мережі, передані йому у користування за договором №56, почали потребувати особливого догляду або зберігання, у звязку з чим господарським судом Запорізької області не обґрунтовано застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст.834 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- договір №56 є діючим і не може автоматично вважатися розірваним, що унеможливлює приймання майна та підписання селищною радою акту прийому-передачі на умовах позивача.

Крім того, на поштову адресу суду від Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області надійшли доповнення до апеляційної скарги, які, з огляду на приписи ст.266 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) (у новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-19 від 03.10.2017р.), приймаються судовою колегією до розгляду.

За змістом зазначених доповнень відповідач наголошує наступне:

- ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції фактично не застосував норм матеріального права щодо розірвання договорів, зокрема, норм ст.651 ЦК України;

- висновки суду щодо встановлення умов для укладення договору №56 від 23.04.2000р. не відповідають матеріалам справи;

- судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки не залучено до участі у справі третіх осіб, прав та обовязків яких стосується справа.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 ГПК України).

Таким чином, розгляд означеної апеляційної скарги (з урахуванням доповнень до неї) здійснюється в порядку ГПК України в редакції, що діє з 15.12.2017р.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя доповідач) Татенко В.М., судді Стойка О.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.02.2018р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2017р. (повне рішення складено 18.12.2017р.) по справі №908/2017/17, зобовязано позивача до 28.02.2018р. включно надати суду відзив на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії та доданих до нього документів іншій стороні у справі. Розгляд справи №908/2017/17 ухвалено розпочати з 01.03.2018р. без повідомлення учасників справи в світлі ч.10 ст.270 ГПК України, враховуючи, що станом на момент винесення ухвали відповідного клопотання від учасників справи не надходило, а судова колегія з власною ініціативи не вбачає необхідності розгляду апеляційної скарги з повідомленням учасників справи.

У звязку з прийняттям 15.02.2018р. Вищою радою правосуддя рішення про звільнення у відставку головуючого судді Татенка В.М., на підставі розпорядження керівника апарату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи сформовано наступний склад колегії: головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Чернота Л.Ф.

На поштову адресу суду від Комунального підприємства Водоканал надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого позивач зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, а рішення суду законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.276 ГПК України є підставою для залишення скарги без задоволення, а рішення без змін.

У тексті відзиву міститься клопотання про розгляд скарги з повідомленням (викликом) сторін. За приписами ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Разом з тим, розглянувши клопотання позивача, приймаючи до уваги, що питання про розгляд апеляційної скарги без повідомлення (виклику) учасників справи було вирішено в ухвалі Донецького апеляційного господарського суду від 13.02.2018р., а в клопотанні позивача суд апеляційної інстанції не вбачає обставин для розгляду справи з повідомленням учасників справи, судова колегія не знайшла підстав для задоволення відповідного клопотання позивача.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Відповідно до ст.269 ГПК України дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги (ч.1). Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4).

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.06.2000р. Новомиколаївською селищною радою прийнято рішення №01 про передачу внутрішньоміських мереж водопровідно-каналізаційної системи, яка розташована на території Новомиколаївської селищної ради, в користування Запорізькому міськводоканалу строком на 25 років.

23.06.2000р. на підставі названого рішення між Новомиколаївською селищною радою (далі - власник) та Державним комунальним підприємством Водоканал (правонаступником якого є Комунальне підприємство Водоканал; далі - користувач) укладено договір №56 користування внутрішньоміськими каналізаційними мережами (далі договір).

За умовами п.п.1.1, 1.2 договору власник, на підставі рішення Новомиколаївської селищної ради від 21.06.2000р. №01, передає, а користувач приймає в строкове користування внутрішньоміські каналізаційні мережі (далі мережі). Мережа використовується користувачем за її цільовим призначенням.

Згідно з п.п.2.1, 2.2 договору вступ користувача у користування настає одночасно із підписанням сторонами договору та акту прийому-передачі мереж. Передача мереж в користування не спричиняє передачу користувачу права власності на них.

Відповідно до п.9.1 договір діє з 01.07.2000р. по 01.07.2025р.

Додатковою угодою від 16.08.2004р. до договору сторони доповнили п.1.1 договору наступним змістом: «а також мережі водопроводу балансовою вартістю 385029,00грн. по вулицям згідно з додатком №1».

Додаток №1 містить перелік мереж водопроводу.

За твердженнями позивача, з якими погодився суд першої інстанції, договір користування внутрішньоміськими каналізаційними мережами №56 від 23.06.2000р. був укладений для забезпечення договірних відносин між Комунальним підприємством Водоканал та Комунальним підприємством Облводоканал Запорізької обласної ради щодо права користування майном спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області майном, яке входить до складу магістрального водоводу Запоріжжя-Вільнянськ-Новомиколаївка та систем водопостачання смт.Кушугум, а саме:

- до 30.06.2015р. діяв договір оренди цілісних майнових комплексів структурних підрозділів Запорізького обласного комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства Запоріжжяводоканал - Вільнянського міжрайонного виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства та Запорізької дільниці водопровідного господарства від 01.07.2000р., укладений між Запорізьким обласним комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства Запоріжжяводоканал та Державним комунальним підприємством Водоканал;

- з 30.06.2015р. між Комунальним підприємством Водоканал та Комунальним підприємством Облводоканал Запорізької обласної ради діє договір позички №1 від 30.06.2015р., предметом якого є майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області майно, яке входить до складу магістрального водоводу Запоріжжя-Вільнянськ-Новомиколаївка та систем водопостачання смт.Кушугум та обліковується на балансі Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради. Строк дії цього договору додатковою угодою №6 від 27.09.2017р. до договору позички встановлений до 30.04.2018р.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що укладення договору користування внутрішньоміськими каналізаційними мережами №56 від 21.06.2000р. було обумовлено необхідністю надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам на територію Новомиколаївської селищної ради з використанням внутрішньоміських каналізаційних мереж.

При цьому, судова колегія зазначає, що посилання скаржника на те, що в пункті 1.1 договору підставою укладення договору вказано рішення Новомиколаївської селищної ради від 21.06.2000р. №01, є формальним та не враховує всієї сукупності обставин та взаємовідносин сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено господарським судом Запорізької області, укладений між сторонами договір користування внутрішньоміськими каналізаційними мережами №56 від 23.06.2000р. за своїм змістом та правовою природою є договором позички.

Згідно приписів ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.831 ЦК України унормовано, якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

Пунктом 9.1 договору №56 від 23.06.2000р. сторони узгодили строк його дії - по 01.07.2025р. При цьому, згідно приписів п.9.2 договору зміни та доповнення до нього, а також його розірвання можуть мати місце за згодою сторін.

Відповідно до п.9.4 договору його дія припиняється внаслідок, зокрема, дострокового розірвання за згодою власника.

З посиланням на умови названого пункту договору скаржник зазначає, що договір №56 є діючим і не може автоматично вважатися розірваним, що унеможливлює приймання майна та підписання селищною радою акту прийому-передачі на умовах позивача.

Однак, апелянтом не враховано, що частиною 1 ст.834 ЦК України передбачене право користувача повернути річ, передану йому у користування, в будь-який час до спливу строку договору. Якщо річ потребує особливого догляду або зберігання, користувач зобов'язаний повідомити позичкодавця про відмову від договору (позички) не пізніш як за сім днів до повернення речі.

Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, у звязку з відсутністю потреби у користуванні переданим на підставі договору №56 від 23.06.2000р. майном позивач звертався до відповідача з листами вих. №7702 від 12.07.2017р., вих. №10102 від 15.09.2017р. про розірвання договору від 23.06.2000р. №56 та приймання майна.За змістом листа вих. №10102 від 15.09.2017р. позивач вимагав від відповідача підписати акт приймання-передачі внутрішньоміських мереж водопровідного господарства в термін до 01.10.2017р. Факт направлення листів підтверджений фіскальними чеками від 14.07.2017р. та від 15.09.2017р., а вручення відомостями з сайту оператора поштового звязку Укрпошта за 21.07.2017р. та 21.09.2017р. відповідно.

Крім того, на адресу відповідача був направлений лист вих. №10645 від 28.09.2017р. про повернення майна в термін до 01.10.2017р. разом із актом прийому-передачі майна. Факт отримання відповідачем листа 02.10.2017р. підтверджений матеріалами справи.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство Водоканал завчасно з дотриманням передбаченого законом строку повідомило Новомиколаївську селищну раду Новомиколаївського району Запорізької області про розірвання договору та повернення майна.

За приписами ч.ч.1, 3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З огляду на викладені вище норми законодавства, на підставі аналізу матеріалів справи, враховуючи те, що право користувача на відмову від договору та повернення речі передбачено ч.1 ст.834 ЦК України, а позивач завчасно з дотриманням передбаченого законом строку повідомив відповідача про розірвання договору та повернення майна, господарський суд Запорізької області дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір користування внутрішньоміськими каналізаційними мережами №56 від 23.06.2000р. є розірваним.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними твердження відповідача про те, що умовами договору передбачено розірвання тільки за згодою сторін, оскільки, як вірно зазначено місцевим господарським судом, право користувача на відмову від договору в односторонньому порядку ґрунтується на нормі закону, яка має вищу юридичну силу порівняно із договором.

Посилання скаржника на те, що позивачем не доведено факту і не надано доказу, що внутрішньоміські каналізаційні мережі, передані йому у користування за договором №56, почали потребувати особливого догляду або зберігання, у звязку з чим господарським судом Запорізької області не обґрунтовано застосування до даних правовідносин положень ч.1 ст.834 ЦК України, судовою колегією відхиляються з огляду на наступне. За змістом ст.834 ЦК України статус майна (потребує особливого догляду або зберігання) має значення виключно для визначення порядку відмови від договору та повернення речі (повернути річ у будь-який час; повідомити позичкодавця про відмову від договору не пізніш як за сім днів до повернення речі), проте такий поділ не впливає на можливість відмови користувача від договору позички.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З огляду на те, що право користувача (позивача) повернути майно ґрунтується на нормах закону, а відповідач безпідставно ухиляється від приймання майна за договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, не може бути підставою для скасування судового рішення у справі довід скаржника про помилковість обраного позивачем способу захисту права. Так, належні способи захисту це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів. У розумінні положень ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України виконання вимоги прийняти майно і оформити приймання відповідним документом (актом) (примусове виконання обовязку в натурі) відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, позивачем у спірних правовідносинах правильно обрано спосіб захисту порушеного права, він є ефективним та відновлює захист порушеного права за наслідками задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, разом з іншим, зазначає, що суд, відмовивши у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, фактично позбавив відповідача права на захист. Разом з тим, судова колегія вважає таке твердження безпідставним з огляду на те, що матеріалами справи підтверджене належне повідомлення Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області про час та місце судового засідання. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на обмеженість нормами процесуального законодавства строку розгляду справи та враховує загальну тривалість розгляду справи №908/2017/17 господарським судом Запорізької області, а також те, що судове засідання ухвалами місцевого господарського суду від 08.11.2017р. та від 28.11.2017р. відкладалось, зокрема, за клопотанням відповідача (у звязку з неможливістю явки в судове засідання голови селищної ради ОСОБА_5І.). До того ж, відповідач не був позбавлений можливості направити іншого повноважного представника для участі у розгляді справи, враховуючи те, що безпосередня явка голови селищної ради ОСОБА_5 в судове засідання не визнавалась судом обовязковою. Посилання скаржника на те, що рішення ради про фінансування витрат для оплати юридичних послуг було прийняте 21.12.2017р., є безпідставним, оскільки провадження у справі №908/2017/17 було порушене 10.10.2017р.

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у незалученні до участі у справі третьої особи, прав та обовязків якої стосується справа (Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради), є помилковим. Так, скаржником не обґрунтовано, а судова колегія не вбачає, прав та обовязків Комунального підприємства «Облводоканал» Запорізької обласної ради, на які може вплинути рішення суду в даній справі, а також яким чином незалучення судом третьої особи до участі у справі вплинуло на законність та обґрунтованість ухваленого рішення.

Відтак, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, які ст.277 ГПК України (в редакції від 15.12.2017р.) визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, смт.Новомиколаївка Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2017р. (повне рішення складено 18.12.2017р.) у справі №908/2017/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 11.12.2017р. (повне рішення складено 18.12.2017р.) у справі №908/2017/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 16.04.2018р.

Головуючий І.В. Зубченко

Судді: Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 5 примірників: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 ГСЗО