ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2018 р. Справа № 926/2275/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

секретар судового засідання: Шкребій А.В.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТС" (надалі ТзОВ "ВЕЛТС") б/н та б/д (вх. № ЛАГС 01-05/94/18 від 09.01.2018)

та апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Соковий завод Сокирянський" (надалі ТзОВ "Соковий завод Сокирянський") за вих. № 22/1217 від 22.12.2017 (вх. № ЛАГС 01-05/95/18 від 09.01.2018)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 07.12.2017, суддя М.І. Ніколаєв, повний текст складено 12.12.2017

у справі № 926/2275/17

за первісним позовом: ТзОВ "ВЕЛТС", м. Львів

до відповідача: ТзОВ "Соковий завод Сокирянський", с. Коболчин, Сокриняський район, Чернівецька область

про витребування майна зі зберігання

за зустрічним позовом: ТзОВ "Соковий завод Сокирянський", с.Коболчин,

Сокриняський район, Чернівецька область

до відповідача: ТзОВ "ВЕЛТС", м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 1 937 861,95 грн.

за участю учасників справи:

від ТзОВ "ВЕЛТС": ОСОБА_2 заступник директора з правових питань

від ТзОВ "Соковий завод Сокирянський": ОСОБА_3 - адвокат

Відповідно до п.9 Перехідних положень ГПК України в редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

11.07.2017 ТзОВ "ВЕЛТС" звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" про витребування зі зберігання соку яблучного концентрованого, освітленого, в кількості 113111 кг, загальною вартістю 2 270 024,33 грн. (без ПДВ), що переданий ТзОВ "ВЕЛТС" на зберігання ТзОВ "Соковитий завод Сокирянський" відповідно до договору №01091602 про надання послуг по виготовленню продукції з давальницької сировини від 01.09.2016р. та актів прийому-передачі (а.с. 5-10 том І).

28.07.2017 ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" звернулось до Господарського суду Чернівецької області із зустрічним позовом до ТзОВ "ВЕЛТС" про стягнення заборгованості в розмірі 1 937 861,95 грн., з яких 480 510,47 грн. сума основного боргу за договором №01091602 від 01.09.2016, 184 488,06 грн. пені, 20 947,17 грн. 3% річних та 94 968,95 грн. інфляційні втрати, 1 156 947,30 грн. витрати по зберіганню соку (а.с. 69-73 том І).

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 08.12.2017 у справі № 926/2275/17 первісний позов задоволено. Витребувано на користь ТзОВ "ВЕЛТС" зі зберігання сік яблучний концентрований, освітлений, в кількості 113111 кг, загальною вартістю 2 270 024,33 грн. (без ПДВ), що переданий на зберігання ТзОВ "Соковий завод Сокирянський". Стягнуто з ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" на користь ТзОВ "ВЕЛТС" 34 050,37 грн. судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ "ВЕЛТС" на користь ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" 480 510,47 грн. основного боргу, 184 077,66 грн. пені, 94 968,74 грн. інфляційних втрат, 20 947,17 грн. 3% річних та 11 707,56 грн. судового збору. У задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 410,40 грн. пені, 470,48 грн. 3 % річних та 1 156 947,30 грн. витрат на зберігання відмовити.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" безпідставно не повертає чуже майно власнику після заявлення вимоги про його повернення.

Задовольняючі частково зустрічні позовні вимоги, суд встановив, що сума основного боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не спростована. Враховуючи факт прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання грошового зобовязання, суд задоволив вимоги в частині стягнення 184 077,66 грн. пені, 949 68,74 грн. інфляційних втрат та 20947,17 грн. 3% річних. В частині стягнення 410,40 грн. пені та 470,48 грн. 3 % річних відмовлено у звязку із допущеною при здійсненні розрахунку арифметичної помилки. В частині стягнення витрат на зберігання соку у період з 01.01.2017 по 30.04.2017 у розмірі 1 156 947,30 грн. судом відмовлено в звязку з необґрунтованістю та безпідставністю заявленої вимоги.

Не погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ "ВЕЛТС" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення в частині задоволення зустрічних позовних вимог, в цій частині просить суд рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви повністю, в решті рішення залишити без змін. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не було належним чином встановлено обставин щодо строку оплати за виконані роботи, оскільки договором передбачено, що обовязок по оплаті послуг переробки виникає лише після надання усіх документів, зазначених у п. 2.4 договору. Враховуючи, що ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" таких документів не надало, то відповідно у ТзОВ «ВЕЛТС» не виникло обовязку по оплаті таких послуг.

Не погоджуючись з даним рішенням, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" також подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені первісного позову повністю, а зустрічний позов задоволити повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом, при визначені залишку готової продукції, що була передана ТзОВ «ВЕЛТС» на зберігання, не було прийнято до уваги, що в первинних документаціях були допущені помилки при їх оформлені. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на зберігання соку, переданого ТзОВ «ВЕЛТС», в звязку з тим, що умовами договору таке зберігання сторонами не узгоджене, то апелянт вважає, що суду в такому випадку слід було керуватися нормами цивільного законодавства, якими передбачено, що поклажодавець зобовязаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі.

Представник ТзОВ «ВЕЛТС» в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. Проти доводів, викладених в апеляційній скарзі ТзОВ "Соковий завод «Сокирянський» заперечує з підстав, викладених у відзиві (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/1460/18 від 26.02.2018), просить суд відмовити у її задоволені.

Представник ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи додаткові пояснення до апеляційної скарги (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/2133/18, за вх№ 01-04/2134/18 від 27.03.2018). Проти доводів апеляційної скарги ТзОВ «ВЕЛТС» заперечує з підстав, викладених у відзиві (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/956/18 від 05.02.2018), просить суд відмовити у її задоволені.

Окрім того, представником ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" в прохальній частині апеляційної скарги заявлено клопотання про призначення судової економічної фінансово-господарської діяльності, на вирішення якої він просить суд поставити наступне питання: Чи підтверджуються документально витрати, понесені ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" по зберіганню та відвантаженню переданого ТзОВ "ВЕЛТС" на зберігання соку яблучного за період з 01.01.2017 по 30.04.2017 на суму 1 156 947,30 грн.? Також просить призначити судову криміналістичну експертизу, а саме почеркознавчу, на вирішення якої просить суд поставити наступне питання : Чи виконано підпис від імені ОСОБА_4, від імені якого зазначено підпис у акті прийому-передачі на зберігання соку від 01.03.2017 тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Представник ТзОВ "ВЕЛТС" проти призначення експертизи заперечив, мотивуючи це тим, що у товариства не виникло грошового зобовязання щодо оплати виготовленого соку, оскільки в порушення умов договору товариству не передано усього пакету документів, необхідних для здійснення оплати. Крім того, зберігання згідно умов договору є безоплатним, що унеможливлює, на думку представника ТзОВ "ВЕЛТС", відшкодування витрат на зберігання продукції. Окрім того, зазначає, що поставлені на розяснення експерту питання можуть бути досліджені під час судового розгляду на підставі наявних у справі та поданих сторонами доказів, а призначення експертизи призведе лише до затягування судового процесу.

Згідно ч.1 ст. 99 ГПК України встановлено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

У п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» № 4 від 23.03.2012 зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Судова колегія зазначає, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Заявником ставляться питання щодо підтвердження суми понесених витрат на зберігання продукції та заповнення уповноваженою особою первинних документів, а саме підписання акту прийому-передачі на зберігання від 01.03.2017.

Проте, колегія суддів вважає, що поставлені заявником перед експертами питання не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду, який має надати правову оцінку правовідносинам сторін та дослідити первинні документи, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Виходячи із встановлених судом доказів по справі, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого клопотання, можливість встановлення обставин, які мають значення для справи без призначення судової експертизи шляхом оцінки належних та допустимих доказів в їх сукупності та відсутність дійсної потреби у спеціальних знаннях при дослідженні та оцінці документальних доказів наявних у матеріалах справи. Відтак, в задоволенні клопотання ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" про призначення судової експертизи слід відмовити.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.09.2016 між ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" (виконавець) та ТзОВ "ВЕЛТС" (замовник) укладено договір № 01091602 про надання послуг з виготовлення продукції з давальницької сировини, згідно з умовами якого виконавець надає замовнику за плату послуги по виготовленню готової продукції, узгодженої сторонами в замовленнях, з сировини замовника (продукція), протягом терміну дії договору (а.с. 80-86 том І).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що виконавець бере на себе зобов'язання виготовити по завданню замовника готову продукцію на власних або орендованих виробничих площах, що знаходяться за адресою: 60231, Чернівецька область. Сокирянський р-н., с. Коболчнн, вул. Пушкіна, будинок 1 А, та виробничих потужностях, залучаючи для цього власних фахівців. Крім того, виконавець зобовязується за власний кошт зберігати, у власних спеціалізованих складських приміщеннях надану на переробку необхідну сировину для виготовлення готової продукції та готову продукцію.

Згідно п. 1.3 договору замовник бере на себе зобовязання по поставці необхідної сировини для виготовлення готової продукції. Крім того, замовник зобов'язується приймати готову продукцію та сплачувати виконавцю вартість виконаних робіт по виготовленню готової продукції.

Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору його загальна вартість не регламентується і складається з сум актів здачі-приймання робіт (надання послуг).

Замовник та виконавець засвідчують, що між сторонами досягнута домовленість, що вартість виконаних робіт по виготовленню однієї тони продукції, передбаченої пунктом 1.1 цього договору, визначається згідно виробничого звіту по втратам на виготовлення партії готової продукції. Вартість послуг складається з виробничих витрат (прямі виробничі та накладні виробничі витрати). Під витратами мається на увазі всі постійні виробничі та накладні виробничі витрати, що відносяться до періоду виготовлення партії готової продукція та такі, що були понесені для забезпечення відповідного виробничого процесу. Звірка звітності по виробничим витратам проводиться спільно сторонами договору після завершення виготовлення партії готової продукції на підставі первинної документації, що надається бухгалтерією виробника. Вказана сума включає в себе суму податку на додану вартість(п. 2.2 договору)

Згідно з пунктом 2.4 договору підставою для здійснення оплати послуг виконавця являється наданий виконавцем на кожну надану послугу з переробки, пакет документів:

Акт приймання-передачі продукції переробки давальницької сировини;

Акт здачі-приймання робіт (надання послуг);

Звіт про використання давальницької сировини;

Сертифікат якості на продукцію;

Контрольні зразки готової продукції.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах розстрочки:

- 70% вартості наданих послуг - протягом семи банківських днів, з моменту отримання пакету документів, передбачених пунктом 2.4 даного договору.

- 30% вартості наданих послуг - протягом пятнадцяти банківських днів, з моменту тримання пакету документів, передбачених пунктом 2.4 даного договору.

Дозволяється оплата авансових платежів за надані послуги.

Замовник передає виконавцю письмове замовлення на виготовлення готової продукції, в якому вказує запланований асортимент готової продукції та мінімально необхідну кількість готової продукції по кожній окремій позиції асортименту. Давальницька сировина має бути поставлена замовником на склад виконавця, власними силами та за власний рахунок. Приймання давальницької сировини за кількістю та якістю провадиться на складі виконавця відповідно до умов цього договору за участю представника замовника або без нього за домовленістю із замовником на підставі акту приймання-передачі давальницької сировини для переробки. З моменту підписання акту приймання-передачі давальницької сировини на переробку, усі ризики випадкової загибелі та псування сировини несе виконавець (п.3.1 3.7 договору).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спору щодо обсягів наданої для переробки давальницької сировини між сторонами не існує.

Відповідно до п. 3.8 договору виконавець зобов'язується не пізніше двох календарних днів з моменту отримання давальницької сировини, здійснити виробничий цикл по переробці сировини та отриманні готової продукції та повідомити замовника про закінчення виготовлення продукції та наявність готової продукції для приймання, в термін що не перевищує один день з моменту її виготовлення.

На виконання умов даного договору, замовник передав виконавцю, після завершення виробничого циклу, продукцію переробки давальницької сировини, а саме 978261 кг соку яблучного концентрованого, освітленого та 298034 кг жмиху яблучного, що підтверджується актами приймання-передачі продукції переробки давальницької сировини від 01.10.2016 №АКТ ВП-00000002, від 20.10.2016 № АКТ ВП-00000001, від 31.10.2016 № АКТ ВП-00000002, від 31.10.2016 № АКТ ВП-00000005 та від 30.11.2016 № АКТ ВП-00000007 (а.с. 87-90 том І).

Також, сторони підписали акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № ПП-0000009 на суму 994 364,38 грн. без ПДВ від 31.10.2016 та № ПП-0000013 на суму 1 409 394,35 грн. без ПДВ від 30.11.2016, згідно яких погодили, що виконавцем надані послуги по виготовленню соку яблучного концентрованого освітленого в кількості 978261 кг на загальну суму 2 403 758,73 грн. без ПДВ (загальна сума з ПДВ складає 2 884 510,47 грн. а.с. 91-92 том І).

З матеріалів справи вбачається, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ПП-0000009 від 31.10.2016 оплачений ТзОВ "ВЕЛТС" в повному обсязі, у той час як роботи, прийняті відповідно до акта здачі-приймання робіт (надання послуг) №ПП-0000013 від 31.11.2016 оплачені частково, на суму 1 210 762,75 грн., що підтверджується банківськими виписками у призначеннях платежу в яких вказано - за послуги переробки згідно договору від 01.09.2016 (а.с. 175- 194 том ІІ).

Таким чином, неоплаченими залишилися роботи (надані послуги по виготовленню соку) на суму 480 510,47 грн.

Згідно з п. 3.9 договору замовник зобовязується забрати продукцію зі складу виконавця, після одержання повідомлення виконавця про готовність, узгоджує з виконавцем строк планованого відвантаження. Термін по відвантаженню не повинен перевищувати шістдесяти календарних днів, з моменту отримання повідомлення про готовність продукції. У випадку перевищення зазначеного терміну зберігання сторони мають дійти згоди стосовно термінів та умов подальшого зберігання готової продукції.

В свою чергу пунктом 3.11 договору передбачено, що продукція передається на склад виконавця на підставі пакету відвантажувальних документів, до складу якого входять:

- Акт приймання-передачі продукції переробки давальницької сировини;

- Акт здачі-приймання робіт (надання послуг);

- Звіт про використання давальницької сировини;

- Сертифікат якості на продукцію;

На підставі актів прийому-передачі від 01.10.2016, 20.10.2016, 31.10.2016, 30.11.2016, 18.11.2016, 20.11.2016, 22.11.2016, 26.01.2017 та 01.03.2017 ТзОВ "ВЕЛТС" передало ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" на зберігання 1101581 кг соку. Дані акти підписані сторонами без будь яких зауважень, та скріплені печатками сторін (а.с. 93- 100 том І, а.с. 120 том ІІ).

Як стверджує ТзОВ "ВЕЛТС", з моменту прийняття на зберігання продукції, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" повернуло ТзОВ "ВЕЛТС" зі зберігання продукцію згідно актів прийому-передачі зі зберігання від 24.10.2016, 29.10.2016, 04.11.2016, 04.11.2016, 07.11.2016, 07.11.2016, 10.11.2016, 11.11.2016, 17.11.2016, 18.11.2016, 19.11.2016, 21.11.2016, 22.11.2016, 23.11.2016, 23.11.2016, 25.12.2016, 16.01.2017, 16.01.2017, 23.01.2017, 24.01.2017, 27.01.2017, 28.01.2017, 01.02.2017, 09.02.2017, 14.02.2017 та 25.04.2017 частково (а.с. 34-59 том І). Тобто, на зберіганні у ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" залишилось 113940 кг. соку загальною вартістю 2270024,33 грн. (без ПДВ), виготовленого на замовлення ТзОВ "ВЕЛТС".

У п.3.11 договору зазначено, що право власності на продукцію, продукти переробки та її залишки, що були виготовлені з сировини, наданої згідно цього договору, належать замовникові.

05.04.2017 та 11.04.2017 ТзОВ "ВЕЛТС" надіслало на адресу ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" вимоги № 05.04.2017/1 та відповідно №11-04-2017/1 про повернення продукції зі зберігання (а.с. 60-65 том І).

Проте, дані вимоги були залишені без задоволення, що стало підставою звернення ТзОВ "ВЕЛТС" до суду з позовом про витребування майна зі зберігання.

В свою чергу, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" 12.05.2017 надіслало ТзОВ "ВЕЛТС" претензію № 25 про оплату наданих послуг по виготовленню соку в розмірі 480 510,47 грн. (а.с. 15-17 том ІІ).

Оскільки дана вимога була залишена без задоволення, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" звернувся до господарського суду із зустрічними вимогами про стягнення заборгованості в розмірі1 937 861,95 грн., з яких 480 510,47 грн. сума основного боргу за договором №01091602 від 01.09.2016, 184 488,06 грн. пені, 20 947,17 грн. 3% річних та 94 968,95 грн. інфляційні та стягнення витрат по зберіганню соку в розмірі 1 156 947,30 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

За змістом ст. 175 ГК України вбачається, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладений договір надання послуг з виготовлення продукції з давальницької сировини.

Проте, проаналізувавши правову природу даного договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він є змішаним, оскільки в ньому передбачені як умови договору підряду (виготовлення готової продукції), так і частково договору зберігання (готової продукції).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ст. 837 ЦК України).

Як зазначалося вище, виконавцем були виконані роботи по виготовлено готової продукції на загальну суму 2 884 510,47 грн. з ПДВ, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № ПП-0000009 від 31.10.2016 та № ПП-0000013 від 30.11.2016 (а.с. 91-92 том І).

Згідно банківських виписок, ТзОВ "ВЕЛТС" вказані роботи оплатило частково на суму 1 210 762,75 грн. (а.с. 175- 194 том ІІ).

Таким чином, неоплаченими залишилися роботи (надані послуги по виготовленню соку) на суму 480 510,47 грн.

Сума даного боргу відображена в підписаному ТзОВ "ВЕЛТС" в процесі судового розгляду акті звірки взаємних розрахунків за вересень 2016 року липень 2017 року (а.с. 136-137 том ІІ).

Докази оплати в матеріалах справи відсутні.

Твердження представника ТзОВ "ВЕЛТС" про те, що у товариства не виникло грошового зобовязання щодо оплати виготовленого соку, оскільки в порушення умов п.2.4 та п.2.5 договору товариству не передано усього пакету документів, необхідних для здійснення такої оплати, суд оцінює критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що виготовлена продукція замовником була передана вже на зберігання виконавцю. А відповідно до п.3.11 договору така продукція передається на склад виконавця на підставі усього пакету документів, який включає в себе акт приймання-передачі продукції переробки давальницької сировини, акт здачі-приймання робіт (надання послуг), звіт про використання давальницької сировини, сертифікат якості на продукцію.

Посилання представника ТзОВ "ВЕЛТС", що такі документи разом з контрольними зразками готової продукції передаються в момент відвантаження соку, не береться судом до уваги, оскільки за умовами п.2.4 договору такий пакет документів мав бути виданий виконавцем замовнику на кожну надану послугу з переробки, в свою чергу замовник, передаючи на склад виконавця вже готову продукцію, зобовязаний був надати такий пакет документів виконавцю згідно п.3.11 договору.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що весь обсяг виготовленої продукції було передано на склад виконавця для зберігання.

У п.3.13 договору зазначено, що неякісна продукція, а також продукція якість якої не підтверджується відповідними документами, продукція з неправильно оформленими супровідними документами не приймається, а вартість послуг по переробці такої продукції не оплачується.

Проте, як зазначалося вище між сторонами були підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № ПП-0000009 та № ПП-0000013 на загальну суму 2 884 510,47 грн. без будь-яких зауважень щодо якості продукції (а.с. 91-92 том І).

Частиною 1 статті 853 ЦК України передбачено, що про виявлені відступи у роботі, виконані підрядником відповідно до умов договору підряду, замовник зобов'язаний негайно повідомити підрядника при прийнятті роботи. Якщо замовник не зробить такої заяви при прийнятті продукції, він в подальшому втрачає право посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття.

Частиною 2 статті 858 Цивільного кодексу України визначено, що у разі неналежної якості виконаної підрядником роботи замовник має право, якщо інше не встановлено законом або договором, вимагати від підрядника або безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк, або пропорційного зменшення ціни роботи, або відшкодування своїх витрат на усунення недоліків.

Відтак, чинне законодавство та умови договору не звільняють замовника від обов'язку здійснити оплату виконаних робіт після їх прийняття та настання обумовленого договором терміну оплати.

Окрім того, колегія суддів вважає, що підписавши акти приймання-передачі продукції переробки давальницької сировини та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) без усіх передбачених договором документів ТзОВ "ВЕЛТС" втратило право посилатись на неякісність чи некомплектність продукції, відтак у товариства виникло передбачене п. 2.4 і 2.5 договору грошове зобовязання сплатити вартість виготовлено соку протягом 15 банківських днів після приймання продукції та робіт.

Таким чином, після приймання ТзОВ "ВЕЛТС" виготовленої продукції та виконаних робіт у ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" виникло право вимагати сплати вартості виконаних робіт, адже після передачі готової продукції замовнику відносини підряду між сторонами фактично вичерпані (крім грошового зобовязання).

В подальшому, між сторонами виникли правовідносини зберігання, адже на підставі актів прийому-передачі від 01.10.2016, 20.10.2016, 31.10.2016, 30.10.2016, 18.11.2016, 20.11.2016, 20.11.2016, 22.11.2016, 26.01.2017 та 01.03.2017 ТзОВ "ВЕЛТС" передало ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" на зберігання 1101581 кг соку.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов'язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ст. 937 ЦК України).

Відповідно до ст.938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений, виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Статтею 953 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Разом з тим, строк зберігання продукції сторони не погодили, відтак цей строк визначається моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

При цьому, розтлумачивши відповідні умови договору, суд дійшов висновку, що передбачений п. 3.9 договору 60-ти денний строк стосується терміну відвантаження продукції в межах відносин підряду. Тобто, виконавець повинен зберігати продукцію на власному складі до підписання актів приймання-передачі продукції та виконаних робіт, але не більше 60-ти днів. У випадку перевищення зазначеного терміну зберігання сторони мають дійти згоди стосовно термінів та умов подальшого зберігання готової продукції.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази письмової згоди щодо термінів та умов подальшого зберігання готової продукції сторони.

Матеріалами справи, зокрема - актами прийому-передачі зі зберігання від 24.10.2016, 29.10.2016, 04.11.2016, 04.11.2016, 07.11.2016, 07.11.2016, 10.11.2016, 11.11.2016, 17.11.2016, 18.11.2016, 19.11.2016, 21.11.2016, 22.11.2016, 23.11.2016, 23.11.2016, 25.12.2016, 16.01.2017, 16.01.2017, 23.01.2017, 24.01.2017, 27.01.2017, 28.01.2017, 01.02.2017, 09.02.2017, 14.02.2017 та 25.04.2017 підтверджується, що на зберіганні у ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" залишилось 113940 кг. соку загальною вартістю 2270024,33 грн. (без ПДВ), виготовленого на замовлення ТзОВ "ВЕЛТС".

Дана кількість соку не заперечується ТзОВ "Соковий завод Сокирянський", що підтверджується підписаним актом звірки кількості соку від 11.10.2017 (а.с. 139-140 том ІІ). Що в свою чергу спростовує твердження скаржника (ТзОВ "Соковий завод Сокирянський") про те, що судом не перевірено залишку готової продукції, що була передана ТзОВ «ВЕЛТС» на зберігання.

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Як зазначалося вище, 07.04.2017 та 11.04.2017 ТзОВ "ВЕЛТС" направлено на адресу ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" вимоги про повернення зі зберігання продукції - соку яблучного концентрованого в кількості 161020 кг. (а.с. 60-65 том І).

Дані вимоги отримані ТзОВ "Соковий завод Сокирянський", проте сік замовнику у повному обсязі не повернуто.

Представник ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" стверджує, що в звязку з не оплатою товариством послуг по виготовленню соку, виконавець притримав дану продукцію до моменту повного розрахунку між сторонами. Як доказ, посилається на лист від 20.04.2017 №18, яким ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" повідомляє, що залишок соку, який знаходиться на зберіганні становить 110298 кг, а ТзОВ ВЕЛТС не провело повну оплату за надані послуги по виготовленню соку яблучного концентрованого в сумі 1 231 128,46 грн. Крім того, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" понесено витрати по купажуванню соку яблучного концентрованого освітленого з метою отримання показників якості до специфікацій зовнішньо-економічних контрактів, а також проведення фасування концентрату в біни кількістю 477 шт. та цистерни 958,5 т., що не передбачено умовами контракту на загальну суму 964122, 71 грн. (з ПДВ). ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" повідомило, що готове до виконання своїх зобовязань щодо відвантаження продукції, яка знаходиться на зберіганні після проведення звірки залишків готової продукції та сплати заборгованості за надані послуги (а.с. 18-19 том ІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 841 ЦК України підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Аналогічний обов'язок обумовлено у п. 3.7 договору.

Таким чином, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" зобов'язаний вживати усіх можливих заходів по збереженню майна, застосовуючи навіть і ті, які прямо договором не визначені, керуючись загальними принципами розумності та добросовісності.

В силу вимог ч. 1 ст. 856 ЦК України якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв'язку з виконанням договору підряду, підрядник має право притримати результат роботи, а також устаткування, залишок невикористаного матеріалу та інше майно замовника, що є у підрядника.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, виготовлений на виконання підрядних зобовязань сік, який є предметом заявлених первісних позовних вимог, спочатку був отриманий ТзОВ "ВЕЛТС" на підставі відповідних актів приймання-передачі продукції, а вже потім - переданий заводу на зберігання, відтак його притримання могло було правомірним лише до передачі продукції замовнику, після чого між сторонами вже виникли інші правовідносини зберігання.

Для захисту права підрядника на отримання винагороди та інших платежів від замовника наведеною нормою встановлена можливість підрядника притримати результати робіт, устаткування, залишок невикористаного матеріалу, а також іншого майна замовника у разі затримки передачі коштів замовником. При застосування такого забезпечення зобов'язання сторони повинні враховувати загальні положення правового змісту, які передбаченні ст. ст. 594 - 597 ЦК України.

Так, за змістом ч. 1, ч.2 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом.

Кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника. Кредитор відповідає за втрату, псування або пошкодження речі, яку він притримує в себе, якщо втрата, псування або пошкодження сталися з його вини. Кредитор не має права користуватися річчю, яку він притримує у себе (ст. 595 ЦК України).

В свою чергу, слід зауважити, що притримання - це право, а не обов'язок кредитора, а тому скористатися ним чи ні - цілком залежить від одностороннього волевиявлення кредитора. Право кредитора притримати річ нерозривно пов'язане з його обов'язком, передбаченим ч. 1 ст. 595 ЦК України, негайно повідомити про застосовуване притримання боржника. Вказане повідомлення слід розцінювати як дію кредитора, яка свідчить про його волевиявлення (намір) притримати річ у себе. Вбачається, що до моменту направлення повідомлення кредитора, який не передає річ, відповідно до ст. 612 ЦК України слід вважати таким, що прострочив виконання свого обов'язку за основним договором з усіма наслідками, що із цього випливають (відшкодування збитків, стягнення неустойки тощо). Виходячи із ст. 547 ЦК України, таке повідомлення підлягає письмовому оформленню.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" повідомив ТзОВ "ВЕЛТС" про реалізацію ним права на притримання, оскільки відсутні докази направлення листа від 20.04.2017 №18.

Відтак, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" безпідставно не повертало чуже майно власнику після заявлення вимоги про його повернення, адже, всупереч ст. 594, 595 ЦК України, не заявило про притримання речі, внаслідок чого неправомірно володіє соком ТзОВ "ВЕЛТС", навіть за умови наявності боргу за його виготовлення.

Зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ст. 953 ЦК України).

За таких обставин справи та враховуючи, що ТзОВ "ВЕЛТС" згідно п. 3.11 договору є власником продукції, продуктів переробки та їх залишків, а зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про обґрунтованість первісних позовних вимог щодо витребування у ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" зі зберігання 113111 кг. соку яблучного концентрованого освітленого, загальною вартістю 2270024,33 грн. (без ПДВ) на користь ТзОВ "ВЕЛТС".

Щодо зустрічних позовних вимог, то суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується наявний борг у ТзОВ "ВЕЛТС" по оплаті вартості наданих послуг по виготовленню продукції у розмірі 480 510,47 грн. Даний розмір не заперечується і самим ТзОВ "ВЕЛТС".

І як зазначалося вище, чинне законодавство та умови договору не звільняють замовника від обов'язку здійснити оплату виконаних робіт після їх прийняття та настання обумовленого договором терміну оплати.

Таким чином, після приймання ТзОВ "ВЕЛТС" виготовленої продукції та виконаних робіт у ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" виникло право вимагати сплати вартості виконаних робіт.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази оплати ТзОВ "ВЕЛТС" даного боргу, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення основного боргу в розмірі 480 510,47 грн. є обґрунтованою, відтак правомірно задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом 6.7 договору передбачено, що при порушенні термінів оплати за надані послуги замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від належних до сплати сум (вартості послуг) за кожен робочий день затримки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Згідно поданого розрахунку, ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" нарахував пені в розмірі 184 488,06 грн. за період з 22.11.2016 по 21.06.2017, 3% річних в розмірі 20 947,17 грн. за період з 22.11.2016 по 25.07.2017 та інфляційні втрати в розмірі 94 968,95 грн. за період з 22.11.2016 по 25.07.2017 (а.с. 74-79 том І).

Враховуючи факт прострочення відповідачем за зустрічним позовом виконання грошового зобовязання, суд апеляційної інстанції, здійснивши власний перерахунок, погоджується з місцевим господарським судом, що до задоволення підлягають позовні вимоги про стягнення 184 077,66 грн. пені, 949 68,74 грн. інфляційних втрат та 20947,17 грн. 3% річних. В частині стягнення 410,40 грн. пені та 470,48 грн. 3 % річних правомірно відмовлено у звязку із допущеною при здійсненні розрахунку арифметичної помилки.

В частині вимог зустрічного позову про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на зберігання соку у період з 01.01.2017 по 30.04.2017 у розмірі 1 156 947,30 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

У пункті 3.9 договору зазначено, що замовник зобовязується забрати продукцію зі складу виконавця, після одержання повідомлення виконавця про готовність, узгоджує з виконавцем строк планованого відвантаження. Термін по відвантаженню не повинен перевищувати шістдесяти календарних днів, з моменту отримання повідомлення про готовність продукції. У випадку перевищення зазначеного терміну зберігання сторони мають дійти згоди стосовно термінів та умов подальшого зберігання готової продукції.

При цьому, судом встановлено та не заперечується і самими сторонами, що між ними не було узгоджено та підписано згоди щодо термінів та умов зберігання готової продукції.

При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 947 ЦК України).

У свою чергу, проаналізувавши зміст договору від 01.09.2016, суд констатує, що виконавець зобовязався за власний кошт зберігати, протягом строку, погодженого в договорі, у власних спеціалізованих складських приміщеннях надану на переробку необхідну сировину для виготовлення готової продукції та готову продукцію (п.1.2, 4.1.2).

Тож, дане зберігання не лише є безкоштовним (без встановленої плати), але й не передбачає можливості відшкодування витрат на зберігання, про що свідчить термінологія за власний кошт (тобто, за свій рахунок), яку сторони прописали в договорі.

За відсутності погодження строку такого зберігання, він визначається моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що передбачений п. 3.9 договору 60-ти денний строк стосується відвантаження виготовленої продукції в межах відносин підряду. Тобто, виконавець зберігає продукцію на власному складі до підписання актів приймання-передачі, але не більше 60-ти днів.

Враховуючи, що договором передбачено безоплатне зберігання продукції, а також беручи до уваги відсутність доказів погодження інших умов зберігання такої продукції, апеляційна інстанція вважає, що у ТзОВ "ВЕЛТС" відсутні підстави відшкодовувати витрати на зберігання соку у період з 01.01.2017 по 30.04.2017 у розмірі 1 156 947,30 грн. Відтак, в цій частині зустрічного позову місцевим господарським судом правомірно відмовлено в звязку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Твердження скаржників про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

З врахуванням вищенаведених обставин та дослідження доказів, що містяться в справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що поставлені ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" на розяснення експерту питання дослідженні під час судового розгляду на підставі наявних у справі та поданих сторонами доказів.

Так, зокрема, надаючи оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що згідно спірного акту прийому-передачі на зберігання від 01.03.2017 та товарно-транспортної накладної № ПП 00001/03 від 01.03.2017 вбачається, що ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" було прийнято від ТзОВ «ВЕЛТС» на зберігання сік яблучний в кількості 23790 кг (а.с. 120-122 том ІІ), дані документи підписані сторонами та скріплені їх печатками. Окрім того, даний акт включений в акт звірки кількості соку від 11.10.2017, який підписаний обома сторонами, в тому числі зберігачем ОСОБА_4, та скріплений печатками товариств (а.с. 139-140 том ІІ). Відтак, у суду апеляційної інстанції не виникає потреби у призначенні почеркознавчої еспертизи підпису від імені ОСОБА_4.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 89 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, апелянтами всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційних скаргах, відповідно не спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 07.12.2017р. у справі № 926/2275/17 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ТзОВ "ВЕЛТС" покладаються на скаржника.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ТзОВ "Соковий завод Сокирянський" покладаються на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки передбаченні ст.288 ГПК України.

5. Справу повернути до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.І. Матущак

ОСОБА_1