У Х В А Л А

04 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/12532/16

Провадження № 12-68гс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Кібенко O.Р.,

суддів: Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Британчука В.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С., Князєва В.С., Лобойка Л.М., Лященко Н.П., Прокопенка О.Б., Рогач Л.І., Саприкіної І.В., Ситнік О.М., Ткачука О.С., Уркевича В.Ю., Яновської О.Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи Господарського суду міста Києва № 910/12532/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є.

до Національного банку України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії

за заявою Національного банку України

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є., посилаючись на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року у справі № 826/18784/15, якою визнано незаконною та скасовано постанову Правління НБУ від 23 червня 2015 року № 407/БТ про переведення у власність НБУ належних позивачеві цінних паперів, звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням подальшого зменшення позовної вимог) до Національного банку України (далі - НБУ) про скасування нарахованої та стягнутої останнім з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» пені у сумі 21 923 106,16 грн. Також позивач просив стягнути з НБУ отриманий дохід від погашення цінних паперів в сумі 450 670 000 грн, отриманий купонний дохід у розмірі 76 523 766 грн, процентів за користування чужими коштами, одержаними від погашення номіналу цінних паперів у сумі 1 108 204,92 грн, процентів за користування чужими коштами, одержаними як купонний дохід у розмірі 442 207,01 грн, інфляційних нарахувань

на суму 1 695 099,34 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2016 року позов задоволено частково, присуджено до стягнення з НБУ на користь ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є. отриманий купонний дохід у розмірі 76 523 766 грн; отриманий дохід від погашення цінних паперів в розмірі 450 670 000 грн

та 197 281, 63 грн витрат зі сплати судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2016 року скасовано частково; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача отриманий купонний дохід у розмірі 76 523 766 грн, отриманий дохід від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000 грн, 3% річних за користування купонним доходом у розмірі 442 207,01 грн, 3% річних, отриманих від погашення номіналу цінних паперів, у сумі 1 108 204, 92 грн., інфляційні втрати в розмірі 717 235, 57 грн, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 67 528,89 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 74 776,99 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування купонним доходом в розмірі 442 207,01 грн, 3% річних отриманих від погашення номіналу цінних паперів в розмірі 1 108 204,92 грн, інфляційних втрат у сумі 717 235,57 грн та в частині розподілу судового збору; в частині стягнення з відповідача отриманого купонного доходу у розмірі

76 523 766 грн, отриманого доходу від погашення цінних паперів у розмірі 450 670 000 грн та в частині відмови у задоволенні позову про скасування нарахованої та стягнутої пені в сумі 21 923 106,16 грн рішення Господарського суду міста Києва від 24 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2017 року у даній справі залишено без змін.

14 грудня 2017 року НБУ звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року у справі № 910/12532/16 в порядку розділу XII-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній на момент звернення із заявою, з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 11116 ГПК України.

На підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 20 Закону України «Про заставу» і статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», НБУ посилається на протилежне судове рішення, прийняте у постановах Вищого господарського суду України від 14 листопада 2017 року № 910/10919/16, від 21 вересня 2010 року у справі № 38/491 і постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року

№ 6-10цс13.

Заявник також вказує на протилежність висновків щодо застосування статей 22, 623 Цивільного кодексу України і статей 217, 224, 225 Господарського кодексу України, викладених у постановах Вищого господарського суду України

від 29 листопада 2017 року у справі № 906/260/17, від 08 листопада 2017 року у справі № 914/150/17 і постановах Верховного Суду України від 09 грудня 2014 року у справі № 3-188гс14, від 28 січня 2015 року у справі № 3-210гс14, від 18 травня 2016 року у справі № 3-194гс16, від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Крім того, заявник посилається на невідповідність судового рішення касаційної інстанції висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм статей 15, 16 Цивільного кодексу України, викладеним у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 04 лютого 2015 року у справі № 6-233цс14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-215цс14.

Також НБУ послався на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 21 липня 2017 року у справі № 6-1096цс17, від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, від 9 грудня 2014 року у справі № 21-308а14,

від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16, від 10 жовтня 2017 року у справі № 21-3559а16, від 2 грудня 2014 року у справі № 21-530а14.

Однією з підстав звернення НБУ до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року у справі №910/12532/16 є те, що, на думку заявника, преюдиційні висновки, встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2016 року, у справі №826/18784/15 за позовом ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" до НБУ, якою скасовано Постанову Правління НБУ від 23 червня 2015 року № 407/БТ з встановленням обставин переведення цінних паперів позивача у власність відповідача (НБУ) за несправедливою ціною, не повинні були мати преюдиційного значення під час прийняття рішень у даній справі господарськими судами попередніх інстанцій.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції, і розпочав роботу Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією суддів у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

31 січня 2018 року справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 15 березня 2018 року допустила дану справу до провадження Верховного Суду, відкрила провадження за заявою НБУ про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року і призначила її до розгляду.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII якщо господарська справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним господарським судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

22 березня 2018 року колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 2 пункту 1 розділу XI

«Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції

від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав того, що за нормами частини 2 статті 11123 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 6 листопада 1991 року справа підлягала розгляду на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Згідно із частиною третьою статті 11123 ГПК України якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Велика Палата Верховного Суду, перевіривши наявність підстав для передачі справи на її розгляд згідно із підпунктом 2 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII та частиною третьою статті 11123 ГПК України дійшла висновку про відсутність підстав для передачі даної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на наступне.

Заява НБУ подана з інших підстав, ніж визначені частиною третьою статті 11123 ГПК України, які не зумовлювали передачу справи на розгляд спільного засідання відповідних судових палат Верховного Суду України, оскільки, звертаючись до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року у справі № 910/12532/16, НБУ посилався на неоднакове застосування одним і тим самим судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Разом з тим, невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України, не є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Крім того, преюдиційні висновки, встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 липня 2016 року, у справі №826/18784/15 за позовом ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" до НБУ, якою скасовано Постанову Правління НБУ від 23 червня 2015 року № 407/БТ, не є підставою для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року у справі №910/12532/16 на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, а, відповідно, підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

НБУ звернувся із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року у справі № 910/12532/16 з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми матеріального права Вищим господарським судом України, а також у зв'язку із невідповідністю оскаржуваного рішення суду касаційної інстанції висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду України.

Як зазначено вище, підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду є оскарження судового рішення з підстав неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права судами касаційної інстанції не однієї, а різних юрисдикцій. При цьому слід зазначити, що відповідно до норм ГПК України в редакції, чинній на момент звернення НБУ із заявою, під судами касаційної інстанції різної юрисдикції розуміється Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Верховний Суд України не є судом касаційної інстанції в розумінні статей 108, 11123 ГПК України.

Відтак, застосування судом касаційної інстанції в оскаржуваному рішенні норми матеріального та процесуального права всупереч правової позиції, викладеної в судових рішеннях Верховного Суду України, має розумітись не як різне застосування судами касаційної інстанції норми права, а як невідповідність рішення суду касаційної інстанції (у даній справі - Вищого господарського суду України) висновкам Верховного Суду України щодо застосування таких норм у подібних правовідносинах.

З огляду на те, що НБУ звернувся із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року у справі № 910/12532/16 з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми матеріального та процесуального права судом касаційної інстанції в межах однієї господарської юрисдикції - Вищим господарським судом України, підстави для розгляду справи на спільному засіданні судових палат Верховного Суду України відсутні. А відтак, відсутні і передбачені підпунктом 2 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Таким чином, заяву НБУ про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року у справі № 910/12532/16 слід повернути на розгляд до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Керуючись підпунктами 1, 2 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Велика Палата Верховного Суду

У Х В А Л И Л А:

1. Справу № 910/12532/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Кашути Д.Є. до Національного банку України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії разом із заявою Національного банку України про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 16 червня 2017 року повернути до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Копію цієї ухвали надіслати заявнику й іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. Р. Кібенко

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

В. І. Данішевська О. М. Ситнік

О.С. Золотніков О. С. Ткачук

В.С. Князєв В. Ю. Уркевич

Н.П. Лященко О. Г. Яновська