УХВАЛА

29 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/7360/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.11.2017

у складі колегії суддів: Подобєд І.М. (головуючий), Широбокова Л.П., Орешкіна Е.В.

та на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017

у складі судді Петрової В.І.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця»)

до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»)

про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу,

В С Т А Н О В И В:

28.11.2013 між сторонами укладено договір № ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч (далі - Договір) про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

Так, залізницею за накладними прийнято до перевезення порожні власні вагони на адресу одержувача ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (т. 1, а.с. 74-176).

Відповідно до вимог п.п. 9, 10 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, (далі - Правила) даний вантаж затримано на шляху прямування через зайнятість колій на станції призначення Кривий Ріг з вини ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

17.07.2017 ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» подало до Господарського суду Дніпропетровської області позов до ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення плати за користування вагонами в сумі 45 200, 04 грн та збору за зберігання вантажу в сумі 1 336, 56 грн, а всього 46 536, 60 грн. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні позову та посилався на відсутність його вини в простої та затримці вагонів на станціях підходу. Також зазначав про неправильність розрахунку суми позовних вимог та про безпідставність стягнення коштів за зберігання вантажу, оскільки використовувались пусті вагони.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.11.2017, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача плату за користування вагонами в сумі 45 200, 04 грн та збір за зберігання вантажу в сумі 1 336, 56 грн, а також 1 600 грн судового збору.

В основу судових рішень покладено висновки про наявність вини відповідача у затримці вагонів на станціях підходу і правомірністю нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» подало касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій просило скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилається відповідач у скарзі на неправильне застосування статті 43 ГПК України (у редакції до 15.12.2017) у зв'язку з незадоволенням клопотання відповідача про проведення експертизи, що свідчить про порушення вимог щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи.

Крім того, позивачем не доведено вину відповідача у затримці вагонів, оскільки ця затримка виникла через неналежне виконання позивачем зобов'язань щодо доставки вагонів своїм локомотивом вантажоодержувачу.

Зазначено про неправильний розрахунок розміру плати за користування вагонами та що судами попередніх інстанцій не взято до уваги доводи відповідача про неможливість одночасного нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, тобто не враховані приписи статей 936 ЦК України та 306 ГК України.

02.03.2018 зазначену касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого Пєскова В.Г., суддів: Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.

Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2018 призначено розгляд касаційної скарги ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у цій справі на 29.03.2018.

Під час підготовки до касаційного розгляду касаційної скарги у справі № 904/7360/17 (далі також - «нинішня справа») колегією суддів було виявлено постанову Касаційного господарського суду від 20.02.2018 у справі Господарського суду Дніпропетровської області № 904/12334/16 за позовом ПАТ «Українська залізниця» до ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення 303 505, 68 грн плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу.

У справі № 904/12334/16 рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.03.2017, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.06.2017, позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ПАТ «Українська залізниця» плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу у сумі 303 505, 68 грн та 4552, 59 грн витрат зі сплати судового збору.

20.02.2018 колегією суддів Верховного Суду у складі: Чумак Ю.Я., Дроботова Т.Б., Пільков К.М. прийняті судові рішення залишено без змін.

Судові рішення у справі № 904/12334/16 обґрунтовані наявністю укладеного між сторонами спору договору від 21.09.2012 № ПР/М-12-2/14-1438 НЮдч про експлуатацію залізничної під'їзної колії ПрАТ «Північний ГЗК», яка примикає до станцій Терни і Рядова ДП «Придніпровська залізниця».

Пунктом 15 договору сторони узгодили, що власник колії сплачує залізниці плату, зокрема: за користування вагонами згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами; за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання, яка сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів.

Аналогічні фактичні обставини: наявність між сторонами спору - ПАТ «Південний ГЗК» та ДП «Придніпровська залізниця» - містяться й у нинішній справі, у якій між сторонами спору 28.11.2013 укладено договір № ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч з аналогічним за змістом пунктом 15: «Власник колії сплачує Залізниці плату:

- За подачу, забирання вагонів згідно з табл.1, табл.2 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язаних ними послуг (Тарифне керівництво № 1);

- За користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України;

- За зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів;

- Інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, що виконує залізниця для власника колії, - згідно з діючими нормативними документами.»

Формулювання правової проблеми

В обох зазначених вище справах подано позови про стягнення двох видів боргу: плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів при тому, що таким вантажем були власні порожні вагони.

Обидві справи об'єднані спільною фактологічною підставою для нарахування суми боргу: вагони знаходилися на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажі, при цьому колії відповідачів були зайняті з їх вини, що потягло за собою неправомірне збільшення часу очікування подавання вагонів під вантажі на коліях залізниць загального користування.

У обох зазначених вище справах суди першої та апеляційної інстанцій виходили з обґрунтованості одночасного стягнення з відповідача плати за користування вагонами за час затримки вагонів на коліях залізниць загального користування та збору за зберігання вантажів при тому, що таким вантажем були власні порожні вагони відповідачів.

При цьому у справі Господарського суду Дніпропетровської області № 904/12334/16 Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 погодився з позицією судів першої та апеляційної інстанцій щодо можливості стягнення з відповідача одночасно обох видів платежів.

Постанова Верховного Суду від 20.02.2018 обґрунтована у частині стягнення плати за користування вагонами - посиланням на статтю 119 Статуту залізниць України, згідно з якою за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Додатково Постанову Верховного Суду від 20.02.2018 обґрунтовано частиною другою пункту 6 Правил (ст.119-126 Статуту залізниць України), якою встановлено, що усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажі або інші операції з причини, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Таким чином, у силу статті 119 Статуту залізниць, частини другої пункту 6 Правил склад господарського правопорушення - це знаходження порожнього вагону в очікуванні подавання під вантажі або інші операції на станціях і на підходах до них з причини, які залежать від вантажовласника, тягне за собою нарахування плати за користування вагонами.

У частині стягнення збору за зберігання вантажів Верховний Суд керувався статтею 46 Статуту залізниць України, згідно з якою встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу, та пунктами 5, 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, згідно з яким встановлено, що якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Щодо передачі справи на розгляд об'єднаної палати

Частиною другої статті 302 ГПК України встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати.

Зборами суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.12.2017 суддів Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я. було обрано до Судової палати для розгляду справ про банкрутство, а суддів Чумака Ю.Я., Дроботову Т.Б., Пількова К.М. - до Судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності, тобто різних палат у складі Касаційного господарського суду.

За таких обставин судова колегія Касаційного господарського суду у складі суддів Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й, Погребняка В.Я. вважає за можливе передати справу на розгляд об'єднаної палати з мотиву необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати, а саме у Постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі Господарського суду Дніпропетровської області № 904/12334/16.

У даному випадку судова колегія Касаційного господарського суду у складі суддів Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й, Погребняка В.Я. вважає за необхідне винести на розгляд об'єднаної палати питання обґрунтованості одночасного стягнення з відповідача плати за користування вагонами за час затримки вагонів на коліях залізниць загального користування та збору за зберігання вантажів при тому, що таким вантажем були порожні вагони.

Обґрунтування щодо необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду.

На думку колегії суддів Касаційного господарського суду у складі суддів Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й, Погребняка В.Я. аналіз норм, якими керувалися суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій, здійснюючи одночасне стягнення з відповідача плати за користування вагонами за час затримки вагонів на коліях залізниць загального користування та збору за зберігання вантажів, дає підстави стверджувати, що таке стягнення ґрунтується на ідентичних підставах: знаходження порожнього вагону на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажі або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, що не відповідає засадам справедливості.

Суд першої інстанції у рішенні від 03.10.2017 у нинішній справі зазначив у якості підстави для стягнення збору за зберігання вантажу наступне: «Збір за зберігання вантажу розраховується згідно п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, відповідно до якого збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Про зазначене також йдеться у пункті 14 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 № 01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» та у п. 5.3. роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею». При цьому згідно вказаного роз'яснення підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів (контейнерів) на шляху перевезення, є акт загальної форми, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, відповідно до Правил складання актів, Правил користування вагонами і контейнерами… Згідно п.1.6. роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008. № 04-5/225 порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», який залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати його одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов'язок у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом № 1».

Проте пунктом 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, встановлено плату за зберігання вантажів у вагонах, що ґрунтується на реальній природі договору зберігання та знаходження товарно-матеріальних цінностей у вагоні: « 8. Збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо)».

Щодо змісту пунктів 1.6., 5.3. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225 «Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» слід зазначити наступне.

Пункт 1.6. зазначеного вище роз'яснення як раз таки прирівнює порожній вагон до вантажу з метою забезпечення прав власника вагону (відповідача у даній справі) на його отримання у цілості, натомість, цей пункт не встановлює обов'язку оплатити збір за зберігання вантажу у порожньому вагоні. Одночасно пункт 5.3. роз'яснення регулює стягнення збору за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання саме вантажів у вагонах, а не порожніх вагонів, що відповідає загальному сенсу і нормативних документів.

Щодо змісту пункту 14 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/917 слід вказати про таке.

Зокрема, у передостанньому абзаці цього пункту встановлено: «…Підпункт 2.8 пункту 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 прямо зазначає, що збір за зберігання справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами)…».

Натомість системний аналіз змісту всього пункту 14 зазначеного вище оглядового листа дає підстави стверджувати, що він має також відношення до вантажу у вагонах, а не порожнього вагону як вантажу.

Додатково вважаємо за необхідне зазначити наступне. Основним мотивом позивача по справі, що його використано у справі № 904/7360/17 у частині стягнення збору за зберігання вантажів, є те, що, згідно з Єдиною тарифно-статистичною номенклатурою вантажів (ЄТСНВ) під кодом вантажу « 421034» розуміється «вагони залізничні різні, що перевозяться на своїх осях» (т. 2, а.с. 6).

Таким чином позивач погоджується, що безпосередньо договором стягнення цього збору не передбачено, тому позивач й посилається на ЄТСНВ.

Така позиція ставить перед судом питання мети створення Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів. Думається, що ЄТСНВ є внутрішнім документом позивача, що його було створено саме для мети статистичного аналізу руху вантажів, пасажиропотоку, порожніх вагонів. Тож для цілей статистики порожній вагон може розглядатися як вантаж згідно з локальними актами позивача для мети статистики.

За таких обставин, оскільки Касаційний господарський суд України у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень статей 908, 936 ЦК України, статей 306, 307 ГК України, статті 1 Закону України «Про залізничний транспорт» у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 904/12334/16, наявні підстави для передачі справи № 904/7360/17 на розгляд об'єднаної палати Верховного Суду. Приймаючи таке рішення, колегія суддів керується також мотивами, які викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 904/6517/17.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись статтями 228, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Справу № 904/7360/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду.

2. Провадження у справі зупинити до вирішення об'єднаною палатою Касаційного господарського суду Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Я. Погребняк