ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.03.2018р. Справа №905/79/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь,

про стягнення 96143369,29 грн основного боргу, 23136495,84 грн пені, 18075104,61 грн інфляційних втрат, 1261427,38 грн 3% річних

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 заст. нач.

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконс.

Згідно із ст.183 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 30.01.2018р. по 15.02.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь про стягнення основного боргу у сумі 96143369,29 грн, пені 23136495,84 грн, 3% річних 1261427,38 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 18075104,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві №155/01 від 26.02.2016р. проти задоволення позовних вимог заперечив з посиланням на наступне:

- до подання позовної заяви 14/2-1996в від 25.12.2015р. Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» було частково сплачено заборгованість за поставками січня-серпня 2015 року за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р., що підтверджується карткою рахунку №631 (контрагент НАК «Нафтогаз України», договір №1243/15-ТЕ) за період 01.01.2015р. 26.02.2016р., копіями спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №2698 від 14.12.2015р. на суму 11391029,74 грн (з яких 2276678,22 грн перераховано згідно з договором №1243/15-ТЕ-6) і зведеним реєстром актів звіряння до нього, банківськими виписками, меморіальними ордерами і платіжним дорученням №13 від 16.12.2015р.;

- збитковість та важке фінансове становище підприємства-теплопостачальника; накладення органом примусового виконання рішень арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», що позбавляє відповідача вільно розпоряджатись власними коштами та здійснювати оплати за зобовязаннями перед контрагентами.

У письмових поясненнях №336/01 від 12.05.2016р. Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» вказувало на те, що нарахування неустойки за простроченими зобовязаннями покупця суперечить приписам п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.11.2016р. у справі №905/79/16 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 6862669,26 грн основного боргу, 3165,80 грн. 3% річних та 59815,98 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.03.2017р. рішення суду першої інстанції 28.11.2016 року у справі №905/79/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.07.2017р. попередні судові рішення скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, скасовуючи рішення від 28.11.2016р. місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції від 06.03.2017р., Вищий господарський суд України вказував на те, що обидві судові інстанції не дослідили періоди виникнення прострочення заборгованості за спірним правочином.

Відповідно до ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла на момент прийняття постанови від 11.10.2017р., вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Аналогічні за змістом приписи містяться у ч.5 ст.310, ч.1 ст.316 вказаного кодексу в редакції, що діє на теперішній час.

Виходячи зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №905/79/16 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.10.2017р. було прийнято справу до провадження, призначено судове засідання на 23.11.2017р., зобовязано сторони надати письмові пояснення з урахуванням змісту постанови Вищого господарського суду України від 03.07.2017р.

У поясненнях №14/4-549 від 15.12.2017р. Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зазначено періоди нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат за зобов'язаннями січня-серпня 2015 року за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р., що відповідають періодам, які визначались у розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, представленому суду у складі позовних матеріалів.

За змістом письмових пояснень №491/01 від 15.12.2017р. Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» сума основного боргу за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. (поставки січня-серпня 2015 року) є оплаченою у повному обсязі, внаслідок чого провадження у справі №905/79/16 в цій частині підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, за твердженням відповідача, з огляду на те, що заборгованість за поставками січня серпня 2015 року (договір №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р.) була сплачена до 01.09.2016р., з огляду на приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», нараховані проценти річних та інфляційні підлягають списанню. Водночас, з набранням чинності Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» (07.02.2015р.) введено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (ч.2 ст.2 вказаного нормативно-правового акту), внаслідок чого нарахування пені за спірним правочином не повинно здійснюватись з 07.02.2015р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, врахувавши вказівки, які наявні у постанові Вищого господарського суду України від 03.07.2017р., господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 18.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним комерційним підприємством «Маріупольтепломережа» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №1243/15-ТЕ-6, за умовами п.1.1 якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

У пункті 2.1 договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. узгоджено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 153262,4 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів, а саме: І квартал 75950 тис. куб. м: січень 28090 тис. куб. м, лютий 26240 тис. куб. м, березень 21620 тис. куб. м; ІІ квартал 15910,3 тис. куб. м: квітень 10640 тис. куб. м, травень 2876,3 тис. куб. м, червень 2394 тис. куб. м; ІІІ квартал 6521,6 тис. куб. м: липень 1920 тис. куб. м, серпень 1920 тис. куб. м; вересень 2681,6 тис. куб. м; ІV квартал 54880,5 тис. куб. м: жовтень 10106 тис. куб. м; листопад 20026,4 тис. куб. м; грудень 24748,1 тис. куб. м.

За приписами п.1.2 укладеного сторонами правочину газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п.п.5.2, 5.5 договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. до сплати за 1000 куб. м газу належить 1091 грн, крім того ПДВ 20% 218,20 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до розділу 11 укладеного сторонами договору останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування) на загальну суму 106508319,32 грн, а саме:

- б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 26633115,82 грн (20343,046 тис. куб. м),

- б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 21957709,96 грн (16771,853 тис. куб. м),

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 20004421,52 грн (15279,882 тис. куб. м),

- б/н від 30.04.2015р. у квітні 2015 року на суму 20581644,43 грн (6873,608 тис. куб. м),

- б/н від 31.05.2015р. у травні 2015 року на суму 6306645,56 грн (2106,217 тис. куб. м),

- б/н від 30.06.2015р. у червні 2015 року на суму 3867836,11 грн (1291,733 тис. куб. м),

- б/н від 31.07.2015р. у липні 2015 року на суму 3655378,56 грн (1220,779 тис. куб. м),

- б/н від 31.08.2015р. у серпні 2015 року на суму 3501567,36 грн (1169,411 тис. куб. м).

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 96143369,29 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на суму 26633115,82 грн 16.02.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015р., 15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою лютого 2015 року на суму 21957709,96 грн 16.03.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015р., 15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою березня 2015 року на суму 20004421,52 грн 14.04.2015р. включно,

- за поставкою квітня 2015 року на суму 20581644,43 грн 14.05.2015р. включно,

- за поставкою травня 2015 року на суму 6306645,56 грн 15.06.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.06.2015р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою червня 2015 року на суму 3867836,11 грн 14.07.2015р. включно,

- за поставкою липня 2015 року на суму 3655378,56 грн 14.08.2015р. включно,

- за поставкою серпня 2015 року на суму 3501567,36 грн 14.09.2015р. включно.

За змістом позовної заяви, станом на 25.09.2015р. розмір основного боргу відповідача складав 96143369,29 грн. У довідці «Сальдо з 01.01.2015р. по 31.08.2015р.» зазначено про заборгованість відповідача в сумі 32581857,16 грн, у довідці «Операції по підприємству «Маріупольтепломережа ККП» з 01.01.2015р. по 31.08.2015р.» зазначені оплати на суму 10360671,44 грн.

26.02.2016р. Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» до матеріалів справи були надані копії картки рахунку: 631 (контрагент НАК «Нафтогаз України», договір №1243/15-ТЕ-6) за період 01.01.2015р. 26.02.2016р. ККП «Маріупольтепломережа», банківських виписок та мемореальних ордерів, які відображають проведення оплат на користь позивача за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. на загальну суму 10284788,61 грн.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №667/375-в від 24.12.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №375 (платіжне доручення №2 від 29.12.2015р. на суму 48461447 грн), спільного протокольного рішення №2698 від 14.12.2015р. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (платіжне доручення №13 від 16.12.2015р. на суму 2276678,22 грн), спільного протокольного рішення №63 від 19.01.2016р. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (платіжне доручення №1 від 25.01.2016р. на суму 19195293,67 грн), відповідачем було сплачено заборгованість за спірними поставками природного газу на загальну суму 69933418,89 грн.

Крім того, ухвалою господарського суду від 22.03.2016р. відповідача було зобовязано надати суду підписаний обома сторонами акт звірки розрахунків щодо заборгованості за січень серпень 2015 року за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. станом на 01.03.2016р.

Виходячи зі змісту акту звірки розрахунків за період з 01.01.2015р. по 31.03.2016р. за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р., підписаного на виконання вимог суду, за час дії вказаного правочину відповідач перерахував на користь позивача 99645650,06 грн.

Разом з тим, вказаний акт звірки розрахунків містить посилання на спільне протокольне рішення №424 від 12.02.2016р. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, на виконання якого 29.03.2016р. Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» було перераховано на користь по постачальника природного газу 19286934,95 грн (платіжне доручення №2 від 29.03.2016р.) та лист №166/03 від 30.06.2015р. про перенесення оплати в рахунок погашення заборгованості за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. на суму 140507,61 грн.

Водночас, як свідчать матеріали справи, 27.12.2016р. на виконання спільного протокольного рішення №1641 від 09.06.2016р. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» було перераховано на користь постачальника природного газу 6862699,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням №15 від 27.12.2016р.

Відтак, з урахуванням того, що в період з січня по серпень 2015 року позивач на виконання договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. здійснив поставку природного газу на загальну суму 106508319,32 грн, приймаючи до уваги всі представлені до матеріалів справи документи про оплату товару за спірним правочином, заборгованість Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» за вказаним договором купівлі-продажу природного газу (в межах предмету позову) відсутня.

При цьому, дослідивши наявні в матеріалах справи меморіальні ордери, банківськи виписки та картку рахунку: 631 (контрагент НАК «Нафтогаз України», договір №1243/15-ТЕ-6) за період 01.01.2015р. 26.02.2016р. ККП «Маріупольтепломережа», з урахуванням змісту акту звірки розрахунків, господарський суд встановив, що часткове погашення боргу у розмірі 2296338,98 грн за період з 25.09.2015р. по 16.12.2015р. відбулось до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом (25.12.2015р. згідно із поштовим штемпелем), а в сумі 93847059,31 грн під час розгляду справи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням того, що заборгованість відповідача перед позивачем на суму 93847029,31 грн погашена в процесі розгляду справи, провадження по справі №905/79/16 стосовно вимог про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає закриттю.

Одночасно, в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 2296338,98 грн позов підлягає залишенню без задоволення, приймаючи до уваги, що проведення Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» часткової оплати товару на вказану суму відбулось до моменту звернення Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до суду з розглядуваним позовом.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 23136495,84 грн пені, а саме:

- 5067406,94 грн за період з 15.02.2015р. по 14.08.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 26633115,82 грн),

- 6576484,53 грн за період з 15.03.2015р. по 14.09.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 21957709,96 грн),

- 5292128,61 грн за період з 15.04.2015р. по 25.09.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 20004421,52 грн),

- 4429846,54 грн за період з 15.05.2015р. по 25.09.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 20581644,43 грн),

- 1036017,72 грн за період з 15.06.2015р. по 25.09.2015р. (поставка травня 2015 року на суму 6306645,56 грн),

- 444642,20 грн за період з 15.07.2015р. по 25.09.2015р. (поставка червня 2015 року на суму 3867836,11 грн),

- 233944,23 грн за період з 15.08.2015р. по 25.09.2015р. (поставка липня 2015 року на суму 3655378,56 грн),

- 56025,08 грн за період з 15.09.2015р. по 25.09.2015р. (поставка серпня 2015 року на суму 3501567,36 грн).

У письмових поясненнях №491/01 від 15.12.2017р. Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» вказувало на те, що нарахування неустойки за простроченими зобовязаннями покупця суперечить приписам п.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

З цього приводу господарський суд зазначає наступне:

Відповідно до ст.1, ч.2 ст.2 вказаного Закону України метою останнього є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного. Встановити мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Вказаний нормативно-правовий акт набрав чинності 07.02.2015р.

Виходячи зі змісту приписів наведеного нормативно-правового акту, можливість застосування останнього до спірних правовідносин вимагає дотримання наступних умов: наявність визначеного законом кола субєктів такого спеціального права (енергопостачальні компанії та підприємства - виконавці/виробники житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції), існування між ними договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів.

Згідно з п.2 ст.1 постанови №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у відносинах з Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», що виникли на підставі договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р., є енергопостачальною компанією.

Разом з тим, метою діяльності Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» є надання послуг з теплопостачання (централізованого опалення), централізованого гарячого водопостачання (п.2.1 статуту відповідача), а за змістом п.1.2 договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. газ, який постачався за спірним правочином, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Тобто, Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

Крім того, відповідно до розділу 12 договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р., п.п.1.1, 1.9 вказаного статуту вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування м.Маріуполь Донецької області, яке і на момент укладення спірної угоди і на дату винесення даного рішення є місцем державної реєстрації та фактичного ведення підприємницької діяльності Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа».

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає інформацію про проведення АТО на території м.Маріуполь Донецької області загальновідомою.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується дія зазначеного вище мораторію, внаслідок чого в частині вимог про стягнення пені, яка нарахована за прострочення виконання зобовязань з оплати поставок січня серпня 2015 року за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. (в межах визначених позивачем періодів) слід відмовити.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 1261427,38 грн, а саме:

- 320791,88 грн за період з 15.02.2015р. по 25.09.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 26633115,82 грн),

- 351924,94 грн за період з 15.03.2015р. по 25.09.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 21957709,96 грн),

- 269648,64 грн за період з 15.04.2015р. по 25.09.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 20004421,52 грн),

- 226680,03 грн за період з 15.05.2015р. по 25.09.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 20581644,43 грн),

- 53390,51 грн за період з 15.06.2015р. по 25.09.2015р. (поставка травня 2015 року на суму 6306645,56 грн),

- 23207,02 грн за період з 15.07.2015р. по 25.09.2015р. (поставка червня 2015 року на суму 3867836,11 грн),

- 12618,57 грн за період з 15.08.2015р. по 25.09.2015р. (поставка липня 2015 року на суму 3655378,56 грн),

- 3165,80 грн за період з 15.09.2015р. по 25.09.2015р. (поставка серпня 2015 року на суму 3501567,36 грн).

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 18075104,61 грн, а саме:

- 7502798,42 грн за період з лютого 2015 року по червень 2015 року (поставка січня 2015 року на суму 26633115,82 грн),

- 6501069,13 за період з березня 2015 року по червень 2015 року (поставка лютого 2015 року на суму 21957709,96 грн),

- 3395556,91 грн за період з квітня 2015 року по червень 2015 року (поставка березня 2015 року на суму 20004421,52 грн),

- 536933,94 грн за період з травня 2015 року по червень 2015 року (поставка квітня 2015 року на суму 20581644,43 грн),

- 138746,20 грн у червні 2015р. (поставка травня 2015 року на суму 6306645,56 грн).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

30.11.2016р. набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 вказаного закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі ст.2 розглядуваного нормативно-правового акту дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою №93 від 21.02.2017р. Кабінету Міністрів України затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), яким визначено механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними (п.1 Порядку).

Відповідно до п.п.4, 5, 6 Порядку формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру. Рішення про включення підприємства до реєстру або про відмову в його включенні приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви про включення підприємства до реєстру та розміщується на офіційному веб-сайті Мінрегіону. Мінрегіон, в т.ч., формує та веде реєстр, повідомляє підприємствам про включення їх до реєстру, прийняття рішення про відмову в такому включенні (із зазначенням причини відмови), зміну даних про зазначені підприємства в реєстрі та виключення з нього.

Таким чином, спеціально уповноваженим органом, до компетенції якого віднесено вирішення питання про включення/невключення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії є Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон).

Водночас, ч.3 ст.7 Закону встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання (ненархування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

Як зазначалось, частину вартості спожитого у січні-серпні 2015 року природного газу за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. (у період з 16.02.2015р. по 11.12.2015р.) на загальну суму 10425296,22 грн було погашено позивачем за рахунок власних коштів, що підтверджується доданими до матеріалів справи карткою рахунку: 631 (контрагент НАК «Нафтогаз України», договір №1243/15-ТЕ-6) за період 01.01.2015р. 26.02.2016р. ККП «Маріупольтепломережа», банківськими виписками та мемореальними ордерами.

Крім того, залишкову вартість спожитого природного газу за спірними поставками було погашено з коштів, отриманих відповідно до приписів постанови №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03.08.2015р. на загальну суму у розмірі 47621606,10 грн, що підтверджується спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №2698 від 14.12.2015р. (платіжне доручення №13 від 16.12.2015р. на суму 2276678,22 грн), №63 від 19.01.2016р. (платіжне доручення №1 від 25.01.2016р. на суму 19195293,67 грн), №424 від 12.02.2016р. (платіжне доручення №2 від 29.03.2016р. на суму 19286934,95 грн), №1641 від 09.06.2016р. (платіжне доручення №15 від 27.12.2016р. на суму 6862699,26 грн).

У розділі 3 спільних протокольних рішень передбачено, що сторони зобовязуються перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання до загального фонду державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Відповідно до ст.7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі ст.12 вказаного кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (постанова №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з постачанням електричної енергії населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення газорозподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти, а також постанову №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, слід виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 26.07.2016р. у справі №924/13/16.

Разом з тим, 24.12.2015р. на виконання п.16 ст.14, ст.32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та постанови №375 від 04.06.2015р. Кабінету Міністрів України був укладений багатосторонній договір №667/375-в про організацію взаєморозрахунків за субвенцією з Державного бюджету місцевим бюджетам. Зазначеним договором був встановлений порядок проведення взаєморозрахунків між сторонами на суму 48461447 грн, в тому числі, між позивачем та відповідачем для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2015 рік за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. Як вказувалось судом, багатосторонній договір №667/375-в від 24.12.2015р. був своєчасно виконаний сторонами, що підтверджується копією платіжного доручення №2 від 29.12.2015р. на суму 48461447 грн.

При цьому, за змістом п.п.13, 18 вказаного договору з метою виконання договору сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору. Сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Отже, з підписанням вищенаведеного договору про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету сторони дійшли згоди про зміну порядку та строків проведення розрахунків за поставлений позивачем природний газ, які визначені договором купівлі-продажу природного газу №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р.

При цьому, для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата за поставлений позивачем природний газ була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету.

Наразі, виділення коштів з державного бюджету відбувалось на погашення заборгованості за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. в цілому, а не за конкретний місяць чи період, про що зазначено й у відзиві відповідача №155/01 від 26.02.2016р.

За таких обставин, з огляду на те, що заборгованість за поставками січня червня, липня 2015 року (частково в сумі 294276,66 грн) була погашена відповідачем до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016р.), а п.1.2 договору №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р. визначає, що природний газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, на спірні правовідносини розповсюджуються імперативні приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Одночасно, приймаючи до уваги, що заборгованість за поставками липня (частково в сумі 3361101,90 грн), серпня 2015 року за спірною угодою була сплачена Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» на виконання спільного протокольного рішення №1641 від 09.06.2016р. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету (платіжне доручення №15 від 27.12.2016р.), приймаючи до уваги дотримання відповідачем змінених за згодою позивача умов виконання грошових зобовязань, суд дійшов висновку про відсутність порушення грошового зобовязання у вигляді прострочення, яке є обовязковою умовою для виникнення права, в силу приписів ст.625 Цивільного кодексу України, на нарахування процентів річних та інфляційних.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, на теперішній час відсутні правові підстави для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобовязаннями січня серпня 2015 року за договором №1243/15-ТЕ-6 від 18.12.2014р., внаслідок чого господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

За змістом ч.ч.1, 9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За таких обставин, з огляду на те, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає доцільним стягнути судовий збір в сумі 25486,05 грн з відповідача на користь позивача по відношенню до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

В той же час, судовий збір у розмірі 33521,14 грн підлягає віднесенню на позивача з огляду на висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 2296339,98 грн та пені у сумі 23136495,84 грн.

Одночасно, з огляду на наявність обставин закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 93847029,31 грн, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не позбавлено права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору (123692,81 грн) в порядку норм ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Дослідивши докази, які наявні у матеріалах справи, керуючись ст.ст.86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь про стягнення основного боргу у сумі 2296339,98 грн, пені 23136495,84 грн, 3% річних 1261427,38 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 18075104,61 грн.

Провадження по справі в частині стягнення з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ суми основного боргу у розмірі 93847029,31 грн закрити.

У судовому засіданні 15.03.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.03.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця