ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/198/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" про стягнення 2 950 308,74 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз") про стягнення 2 950 308,74 грн за порушення грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 03/100/13-Б.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.03.2016 (суддя Резніченко О.Ю.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 (колегія суддів: Білецька А.М., Барбашова С.В., Істоміна О.А.), у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016 (колегія суддів: Вовк І.В., Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.) рішення та постанову скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У січні 2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" звернулося до Господарського суду Сумської області з зустрічним позовом до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсними пунктів 6.1, 9.2 договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 03/100/13-Б.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.01.2017 (суддя Левченко П.І.), залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суді від 20.02.2017 (колегія суддів: Слободін М.М., Терещенко О.І., Тихий П.В.) та постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2017 (колегія суддів: Вовк І.В., Кондратова І.Д., Стратієнко Л.В.), зустрічну позовну заяву повернуто без розгляду.

У серпні 2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" повторно звернулося до Господарського суду Сумської області з зустрічним позовом до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсним пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 03/100/13-Б та подало клопотання про відстрочення сплати судового збору до вирішення спору по суті, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.08.2017 (колегія суддів: Левченко П.І., Костенко Л.А., Яковенко В.В.) зустрічну позовну заяву повернуто без розгляду.

Ухвалу мотивовано тим, що позивачем до зустрічної позовної заяви не додано доказів сплати судового збору, а клопотання про відстрочення сплати судового збору не підтверджене належними доказами неможливості сплати судового збору у встановленому законом розмірі, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017) є підставою для повернення зустрічної позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 (колегія суддів: Россолов В.В., Тихий П.В., Гетьман Р.А.) у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, апеляційну скаргу повернуто без розгляду.

Ухвалу обґрунтовано тим, що заявивши клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" не надало жодних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також пропуском скаржником встановленого законом строку для подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, що відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 97 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) є підставою для повернення апеляційної скарги без розгляду.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.11.2017 (колегія суддів: Вовк І.В., Грек Б.М., Кондратова І.Д.) у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено, касаційну скаргу повернуто без розгляду з посиланнями на пункт 4 частини 1 статті 1113 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), з підстав не надання скаржником доказів неможливості сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

У листопаді 2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" повторно звернулося з касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 в якій зазначає про порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" і пункту 3 частини 1 статті 97 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до Верховного Суду не надходив.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 60 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

До позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (пункт 3 частини 1 статті 57 ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 44 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат.

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

За змістом статті 3 Закону України "Про судовий збір" об'єктами справляння судового збору є, зокрема, позовна заява та інша заява, передбачена процесуальним законодавством; апеляційна і касаційна скарги на судові рішення, заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заява про скасування рішення третейського суду, заява про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Частиною 3 статті 94 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) передбачено, що до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, за подання апеляційної скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" повинно було сплатити судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Разом з тим, в поданій апеляційній скарзі ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" просило суд апеляційної інстанції відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до сталої практики господарських судів єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз", заявивши клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, не надало суду жодних доказів (зокрема, звіт про фінансово-господарський стан, баланс підприємства, відомості про наявність основних засобів, довідки банківських установ про залишок коштів на рахунках) на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому Закону України "Про судовий збір" порядку та розмірі.

Не подання доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення апеляційної скарги без розгляду (пункт 1 частини 3 статті 97 ГПК України; у редакції, чинній до 15.12.2017).

За таких обставин, встановивши, що ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" до апеляційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі, а до клопотання про відстрочення сплати судового збору не додано жодних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі, суд апеляційної інстанції правильно застосував положення статті 8 Закону України "Про судовий збір" та пункту 3 частини 1 статті 97 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, а апеляційну скаргу повернув без розгляду.

Крім того, частиною 1 статті 93 ГПК України встановлено п'ятиденний строк для подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 07.08.2017 лише 15.08.2017, тобто з пропуском встановленого законом строку та без клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" про порушення судом апеляційної інстанції приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір" і пункту 3 частини 1 статті 97 ГПК України спростовуються вище викладеним, тому відхиляються судом, як безпідставні.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, судові рішення у справі прийнято з додержанням вимог процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 у справі № 920/198/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір