УХВАЛА

м. Київ

17.04.2018Справа № 910/2936/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчин С.О., розглянувши заяву Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 про забезпечення позову і додані до неї матеріали

у справі № 910/2936/18

За позовом Заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Національної академії медичних наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Архітектури "Штейнгель"

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 10 в інтересах держави в особі Національної академії медичних наук України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Архітектури "Штейнгель" про витребування майна, у якому позивач просить витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Архітектури "Штейнгель" на користь держави в особі Національної академії медичних наук України нежилу будівлю (літ. Б) загальною площею 782,7 кв.м. по вул. Бульварно-Кудрявській, 27 у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, право власності незаконно перейшло до відповідача в обхід встановленої законодавством процедури та за відсутності належних рішень уповноважених органів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.04.2018.

04.04.2018 через відділ діловодства суду від керівника Київської місцевої прокуратури № 10 надійшла заява про забезпечення позову, у якій прокурор, посилаючись на ст. 136, 137 ГПК України просить накласти арешт на нежилу будівлю (літера Б) загальною площею 782,7 кв.м. по вул.Бульварно-Кудрявській, 27 у м.Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000) та заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нежилої будівлі (літера Б) загальною площею 782,7 кв.м. по вул.Бульварно-Кудрявській, 27 у м.Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000).

Розглянувши заяву керівника Київської місцевої прокуратури № 10 про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів до забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Така правова позиція підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції, а саме постановою ВГСУ від 21.12.2006 по справі № 30/322-06-9805 та постановою ВГСУ від 25.01.2006 по справі № 2/282.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є витребування від Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Архітектури "Штейнгель" на користь держави в особі Національної академії медичних наук України нежилу будівлю (літ. Б) загальною площею 782,7 кв.м. по вул. Бульварно-Кудрявській, 27 у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, право власності незаконно перейшло до відповідача в обхід встановленої законодавством процедури та за відсутності належних рішень уповноважених органів.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, прокурор зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна будівля неодноразово відчужувалась та на даний час перебуває у власності відповідача. За таких обставин, існує реальна можливість подальшого відчуження ТОВ "Центр Архітектури "Штейнгель" спірного майна та проведення державної реєстрації права власності за іншими особами, що унеможливить виконання рішення суду. Наявність на даний момент чинної державної реєстрації прав власності на спірне майно за ТОВ "Центр Архітектури "Штейнгель" надає відповідачу можливість здійснити подальше відчуження вказаного майна, що значно утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Суд дійшов висновку, що наведені прокурором обставини достатньо обґрунтовано підтверджують припущення про можливість подальшого відчуження спірного майна, що може утруднити виконання рішення суду у даній справі в разі задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв'язку між заявленими заходами забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами.

Вжиття наведених заходів до забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову - забезпечить можливість його виконання.

Навпаки, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить виконання рішення господарського суду, оскільки спірне майно може бути відчужено третім особам.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, набуття права власності на спірне майно третіми особами матиме наслідком зміну особи-власника, що призведе до внесення подальших змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно та здійснення державної реєстрації прав інших осіб на спірне нерухоме майно, що призведе до утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Як передбачено п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

При цьому, відповідно до ст. 1 наведеного Закону, обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Водночас, відповідно до п.п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відмова в державній реєстрації прав з підстави наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно не застосовується у разі: державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що є невід'ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

Проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об'єкта нерухомого майна (ст. 25 наведеного Закону).

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд зазначає, що оскільки наявність накладеного арешту на нерухоме майно не буде перешкодою для державної реєстрації прав на нього у випадках, зазначених ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з урахуванням приписів ст. 25 цього Закону, а тому суд вважає обґрунтованим вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони органам і суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію прав на майно та їх обтяжень", вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на спірне нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 18.04.2017 у справі № 910/18928/16.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Суд також дійшов висновку, що ухвала про забезпечення позову має відповідати вимогам ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", що встановлюються до виконавчого документа, оскільки ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом в розумінні ст. 3 зазначеного Закону.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву керівника Київської місцевої прокуратури № 10 про забезпечення позову задовольнити.

2. З метою забезпечення позову до набрання рішенням законної сили, вжити заходи до забезпечення позову, а саме накласти арешт та заборонити органам і суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію прав на майно та їх обтяжень", вчиняти дії пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, їх зміною, скасуванням та державною реєстрацією обтяжень речових прав на наступне нерухоме майно: нежилу будівлю (літ. Б) загальною площею 782,7 кв.м. по вул. Бульварно-Кудрявській, 27 у м. Києві (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000).

Стягувач: Національна академія медичних наук України (04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 12, ідентифікаційний код 00061125)

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Архітектури "Штейнгель" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 27 Б, ідентифікаційний код 41037105).

Ухвала про вжиття заходів до забезпечення позову є виконавчим документом, набирає законної сили 17.04.2018, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 17.04.2021.

Ухвала відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя С.О. Турчин