ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2018р. Справа №914/164/18

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський монтажно-заготівельний завод», м. Львів
до відповідача:Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище», м. Львів
про:стягнення 2508,89 грн. зайво сплаченої орендної плати та 98,08 грн. інфляційних втрат за договором на проживання в учнівському гуртожитку ЛВППУ №1421 від 01.01.2017р.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Палюх Г.І.
Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1 адвокат (договір про надання правової допомоги від 26.03.2018р.), ОСОБА_2 представник (довіреність від 25.01.2018р.)
від відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність від 17.03.2017р.)

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

26.01.2018р. на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод» до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне політехнічне училище» про стягнення 2508,89 грн. зайво сплаченої орендної плати та 98,08 грн. інфляційних втрат за договором на проживання в учнівському гуртожитку ЛВППУ №1421 від 01.01.2017р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 31.01.2018р. суд залишив без руху позовну заяву ТОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод» та надав позивачу строк для усунення недоліків.

У звязку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви, 14.02.2018р. судом винесено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 05.03.2018р.

Ухвалою суду від 05.03.2018р., винесеною в порядку статей 120-121 ГПК України викликано в судове засідання 02.04.2018р. ТОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод».

Представники позивача в судове засідання зявилися, надали пояснення по суті заявленого позову.

Представник відповідача в судове засідання зявився, надав заперечення щодо заявленого позову.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.01.2017р. між ним та відповідачем укладено договір на проживання в учнівському гуртожитку ЛВППУ №1421, відповідно до якого відповідачем було передано позивачу для проживання працівників 2 ліжко-місця в гуртожитку на період з 01.01.2017р. 31.12.2017р. 24.04.2017р. один з працівників позивача звільнився та відповідно з 01.05.2017р. позивачем займалося лише 1ліжко-місце в гуртожитку. На вимогу відповідача кімната в гуртожитку була звільнена працівником позивача у звязку з початком ремонтних робіт 01.12.2017р. Оскільки за період з 01.05.2017р. позивач займав лише 1 ліжко-місце, натомість рахунки на оплату виставлялися відповідачем за 2 ліжко-місця, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача зайво сплачених коштів у розмірі 2508,89 грн. та 98,08 грн. інфляційних втрат.

Аргументи відповідача.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що згідно укладено між сторонами договору в оренду позивача було передано 2 ліжко-місця; позивач не звертався до відповідача з пропозицією внести зміни до договору в частині кількості ліжко-місць у звязку з звільненням працівника, котрий займав одне з них; позивачем не надано доказів яких саме працівників було поселено в гуртожиток та які з них були звільнено та коли. Відтак, з урахуванням наведеного просить суд у задоволенні позову відмовити.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01.01.2017р. між відповідачем та позивачем укладено договір на проживання в учнівському гуртожитку ЛВППУ №1421 (надалі Договір), за умовами п. 1. якого училище надає орендарю 2 ліжко-місця в гуртожитку з 01 січня по 31.12.2017р.

Як вбачається зі змісту Договору, його положеннями не було передбачено порядку передачі ліжко-місць в користування орендаря, однак сторонами не заперечується той факт, що ліжко-місця були передані орендарю саме 01.01.2017р., як це визначено п. 1 Договору.

Відповідно до п. 2.1.-2.2. Договору, плата за проживання в гуртожитку згідно калькуляції. Встановлену плату згідно п. 2.1. орендар зобовязується перерахувати училищу до 25 числа поточного місяця за кількістю проживаючих згідно списку.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що з травня 2017р. позивач займав лише 1 ліжко-місце в гуртожитку, оскільки один з працівників, який проживав у гуртожитку звільнився. На підтвердження вказаного, позивачем до матеріалів справи долучено наказ ТОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод» №21-к від 24.04.2017р. про звільнення ОСОБА_4 за власним бажанням з 24.04.2017р.

Листом від 01.12.2017р. №390 ДНЗ «Львівське вище професійне політехнічне училище» повідомило позивача про необхідність звільнення кімнати в гуртожитку у звязку з проведенням ремонтних робіт до 20.12.2017р.

Як стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, кімната в гуртожитку була звільнена орендарем 01.12.2017р.

Вважаючи, що за період з 01.05.2017р. 30.11.2017р. відповідачем безпідставно виставлено рахунки за 2 ліжко-місця замість 1 (у звязку із звільненням 1 працівника, який займав таке місце), позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення переплаченої суми та інфляційних втрат.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Положеннями ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 760 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 ЦК України, наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Сторонами підтверджено, що на виконання зобовязань за Договором відповідачем (орендодавцем) передано в користування позивача (орендаря) 01.01.2017р. 2 ліжко-місця в учнівському гуртожитку ЛВППУ.

Приписами ч. 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

У п. 2.1. Договору сторонами було погоджено, що плата за проживання згідно калькуляції.

З матеріалів справи вбачається, що за спірний період: 01.05.2017р. 30.11.2017р. відповідачем виставлені позивачу рахунки на оплату за 2 ліжко-місця. Позивач не погоджується з розміром нарахованої орендної плати, оскільки з травня 2017р. ним винаймалося лише 1 ліжко-місце, а тому є підстави для повернення відповідачем зайво перерахованої орендної плати.

Однак, суд не погоджується із твердженнями позивача і правова аргументації цього наступна.

Зі змісту п. 2.2. Договору вбачається, що орендна плата за проживання повинна була перераховуватися орендарем за кількістю проживаючих згідно списку. Однак, список проживаючих працівників відповідача в матеріалах справи відсутній, докази того, що такий взагалі затверджувався сторонами Договору в матеріалах справи теж відсутні. Тобто, 2 ліжко-місця були передані в найм позивачу без закріплення конкретних працівників ТОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод» за такими.

Відтак, покликання позивача на те, що з 01.05.2017р. ним винаймалося лише 1 ліжко-місце у звязку із звільненням одного із працівників заводу ОСОБА_4, судом відхиляються, оскільки позивачем належними доказами не доведено, що саме за вказаним працівником було закріплене 1 ліжко-місце за даним Договором при його укладенні.

Крім цього, як встановлено судом з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, виставлені відповідачем рахунки були оплачені позивачем у повному обсязі за 2 ліжко-місця за Договором, без будь яких застережень, що на думку суду, підтверджує факт зайняття саме 2 ліжко-місця.

Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 651, ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що у звязку із звільненням працівника відповідача (який як зазначає позивач займав 1 ліжко-місце), в останнього відпала потреба у наймі 1 ліжко-місця за Договором і ТОВ «Львівський монтажно-заготівельний завод» зверталося до відповідача з пропозицією внесення змін в Договір в частині зменшення кількості ліжко-місць та/або зменшення розміру орендної плати.

Зважаючи на те, що на виконання умов Договору відповідачем як орендодавцем було передано в користування позивача обумовлений предмет Договору, а саме 2 ліжко-місця в гуртожитку, позивач як орендар не звертався до відповідача з пропозицією внесення змін до Договору в частині кількості ліжко-місць/орендної плати, а тому нарахування відповідачем орендної плати за Договором за період: 01.05.2017р. 30.11.20167р. було цілком правомірним та відповідало умовам Договору.

З огляду на те, що правові підстави вважати відповідача таким, що порушив зобовязання відсутні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, сплачений судовий збір за подання позовної заяви у справі, а також витрати на правову допомогу залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 46, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2018р.

Суддя Крупник Р.В.