УХВАЛА

29 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 61/341

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря - Шевченко Н.А.,

розглянувши касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", за участю Прокуратури міста Києва, про визнання договору укладеним,

за участю представників:

від позивача - Петрук Я.Ю., Литвин П.В.,

від відповідача - Перепелиця А.В.,

від 3-ї особи 1 - Федорова Т.В., Никеруй Т.М.,

від 3-ї особи 2 - Мицько Р.М.,

від Генеральної прокуратури України - Суходольський С.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2011 року до господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - ПАТ "Укрнафта", відповідач), 3-тя особа - 1 Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Укртрансгаз"), 3-тя особа - 2 Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - ДК "Газ України") про зобов'язання укласти договір.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що в силу приписів статей 10, 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" та постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 27.12.2001 № 1729 "Про забезпечення споживачів природним газом", відповідач - ПАТ "Укрнафта", як уповноважена особа за договором про спільну діяльність від 14.09.1995 № 410/95, був зобов'язаний передати позивачу видобутий у 2011 році природний газ власного видобутку за ціною, визначеною відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) від 23.12.2010 № 1949, на підставі відповідного договору купівлі-продажу для його подальшої реалізації позивачем для потреб населення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2011 позов прийнято до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2011 зупинено провадження у справі до вирішення пов'язаною з нею справи № 2а-8944/11/2670.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.03.2017 провадження у справі поновлено.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про зміну предмету позову, яка була прийнята судом до розгляду. Посилаючись на зміни, які відбулися в чинному законодавстві України, позивач просив суд визнати укладеним з 01.01.2011 договір поставки природного газу між НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на умовах, передбачених Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу" № 2467-VІ із змінами та доповненнями від 08.07.2010, у викладеній позивачем редакції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 (колегія суддів у складі: Головіної К.І., Спичака О.М., Лиськова М.О.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що укладення договору, предметом якого є поставка природного газу, видобутого оператором, - було обов'язковим в силу положень закону. Умовами спірного проекту договору передбачено, що ціна продажу природного газу визначається постановою НКРЕ від 23.12.2010 № 1949 "Про встановлення ціни на товарний природний газ, видобутий відповідно до договору Спільної інвестиційної діяльності від 14.09.95 № 410/95", проте ця постанова була визнана протиправною та скасована з дати її прийняття постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2014 у справі № 2а-15313/12/2670, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2015 і набрала законної сили. Тобто, правова підстава застосування визначеного позивачем в проекті договору розміру ціни газу відсутня, а приймаючи до уваги приписи частини 1 статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", абзац 2 пункту 2 постанови КМУ від 27.12.2001 № 1729 суд дійшов висновку про неузгодженість такої істотної умови правочину, як ціна.

Поряд із цим, судом зауважено, що у п. 1.1 проекту договору передбачено, що предметом договору є передача газу протягом 2011 року, а не зобов'язання постачальника у будь-який час передати (без визначення періоду) газ, видобутий у 2011 році в рамках договору про спільну діяльність від 14.09.1995 № 410/95. Тобто у разі задоволення позову, спірний договір поставки природного газу фактично буде укладений після спливу строку, наданого постачальнику для виконання обов'язку щодо поставки товару, що позбавить його можливості виконати умови договору належним чином та може мати несприятливі економічні наслідки для постачальника у вигляді застосування до нього господарських санкцій, а відтак - порушить його права.

Крім того, застосування умов договору на період до його укладення можливе лише у випадку, коли між сторонами вже існували правовідносини до моменту укладення договору, проте позивачем належними та допустимими доказами не доведено існування між сторонами господарських зобов'язань.

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017 у складі: Алданової С.О., Мартюк А.І., Зубець Л.П. рішення суду залишено без змін за тих же підстав.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", ДК "Газ України" у касаційних скаргах просять рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

ПАТ "Укрнафта" у відзиві на касаційні скарги просить відмовити у їх задоволенні, а рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін.

Ухвалами Касаційного господарського суду від 05.02.2018, 16.02.2018, 02.03.2018 відкрито касаційне провадження за вищезгаданими скаргами та призначено справу до розгляду.

Відповідно до пункту 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши касаційні скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на наступне.

Касаційний господарський суд у постанові від 14.03.2018 у справі № 35/223 за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання договору укладеним дійшов висновку про відмову в позові з огляду на те, що запропонована в проекті договору ціна поставки газу є невизначеною та такою, що базується на скасованій постанові НКРЕ № 1950 від 23.12.2010, тому в проекті відсутня погоджена сторонами така істотна умова договору як ціна і на даний час укладення договору з таким предметом як поставка газу у період з 01.01.2011 по 31.12.2011 є неможливим.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглядаючи касаційні скарги у даній справі № 61/341, з'ясував, що позовні вимоги щодо укладення договору поставки газу ґрунтуються на приписах статей 10, 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". За приписами пункту 3 частини 2 статті 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на газодобувні підприємства покладений обов'язок укладати угоди з реалізації природного газу за закупівельними цінами у випадках, визначених статтею 10 цього Закону.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлено, що підприємства, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за закупівельними цінами, які для кожного суб'єкта господарювання - власника спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами щороку встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України згідно із затвердженим нею Порядком формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1729 "Про забезпечення споживачів природним газом" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноваженим суб'єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для потреб населення була визначена Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач).

Крім того, пунктом 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України було встановлено, що потреба населення, релігійних організацій, установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (в межах обсягів природного газу, що використовуються як пальне для забезпечення горіння Вічного вогню) в природному газі задовольняється з ресурсу природного газу, який формується за рахунок продажу підприємствами, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарськими товариствами, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніми підприємствами, представництвами та філіями таких підприємств і товариств, учасниками договорів про спільну діяльність, укладених за участю зазначених підприємств і товариств, та/або уповноваженими такими договорами особами Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" всього обсягу природного газу (в тому числі нафтового (попутного) газу) власного видобутку, який здійснюється на підставі спеціальних дозволів на користування надрами (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом находження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України), а у разі нестачі - за рахунок інших ресурсів Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Підприємства, зазначені в абзаці першому цього підпункту, а також учасники договорів про спільну діяльність, відповідно до яких розмір внеску підприємств, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарських товариств, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніх підприємств, представництв та філій таких підприємств і товариств перевищує 50 відсотків загального розміру внесків учасників договорів про спільну діяльність, реалізують видобутий природний газ (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом надходження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України) виключно Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" за ціною, затвердженою Національною комісією регулювання електроенергетики для кожного суб'єкта господарювання, визначеного в цьому абзаці.

Тобто, укладення між оператором за договором про спільну діяльність від 14.09.1995 № 410/95 - НГВУ "Полтаванафтогаз" ПАТ "Укрнафта" та уповноваженим суб'єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для потреб населення, - НАК "Нафтогаз України" договору, предметом якого є поставка природного газу, видобутого оператором, - було обов'язковим в силу положень закону.

Колегія суддів дійшла висновку, що договір поставки газу в силу приписів статей 10, 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" мав бути укладений і наявні правові підстави вважати, що суд має визнати договір укладеним з 01.01.2011 з урахуванням приписів наведених норм права за ціною, визначеною постановою НКРЕ від 23.12.2010 № 1949, оскільки на момент подання позову постанова була чинною та підлягала застосуванню в цей проміжок часу.

Оскільки колегія суддів Касаційного господарського суду вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові від 14.03.2018 у справі № 35/223, справа № 61/341 підлягає передачі на розгляд об'єднаної палати.

Керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 61/341 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", за участю Прокуратури міста Києва, про визнання договору укладеним, передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір