ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2018р. Справа № 917/1658/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5; адреса для листування: 39601, м. Кременчук, проспект Свободи, 8)

до Приватне акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39602, м. Кременчук, вул. Київська, 62, код 05808735)

про стягнення 156 711 грн. 80 коп.

Суддя Ореховська О.О.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 15.12.2017р. № 10-74/1942

від відповідача: не з"явився

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

Обставини справи: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі по тексту - ПАТ "Полтаваобленерго" - позивач) до Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (далі по тексту - ПрАТ "АвтоКрАЗ" - відповідач) про стягнення 156 711,80грн. пені, нарахованої за неналежне виконання умов Договору про постачання електричної енергії № 344 від 17.10.2008р. та додаткових угод до нього.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.10.2017р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 917/1658/17. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.11.2017р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.11.2017р. продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 07.12.2017р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.12.2017р. відкладено розгляд справи на 20.12.2017р.

У зв"язку з набранням чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, 20.12.2017р. судом постановлено ухвалу, якою призначено справу № 917/1658/17 до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження; призначено підготовче засідання суду на 16.01.2018р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 16.01.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву до 13.02.2018р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.02.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 917/1658/17. Справу призначено до судового розгляду по суті на 19.02.2018р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 19.02.2018р. в судовому засіданні оголошено перерву до 20.03.2018р.

Від позивача через канцелярію суду надійшли документи по справі (вх. № 2546 від 12.03.2018р.)

Зазначені документи залучено судом до матеріалів справи.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 19.02.2018р. (отримано відповідачем - 27.02.2018р.).

Також, ухвала господарського суду Полтавської області від 19.02.2018 р. по даній справі розміщена в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на те, що суд не визнавав явку представника відповідача в судове засідання обов'язковою, неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні за наявними матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасного проведення оплати вартості активної електричної енергії, у зв"язку з чим позивачем проведено нарахування та заявлено до стягнення з відповідача пені за несвоєчасне здійснення ним планових платежів за електричну енергію.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами відзиву на позовну заяву (вх. № 14836 від 06.12.2017р. - а.с. 23-29 т. 1), посилаючись, зокрема, на відсутність у відповідача на даний час поточної заборгованості за послуги з постачання електричної енергії. Також, відповідач зазначає, що нарахування позивачем пені за період з вересня 2016р. по квітень 2017р. суперечить приписам чинного законодавства, зокрема ст. 232 Господарського кодексу України.

06.12.2017р. відповідач подав до суду заяву про зменшення штрафних санкцій (пені) на 95% (вх. № 14835)(а.с. 20-22 т. 1) (з урахуванням додаткових пояснень про зменшення штрафних санкцій (пені) - вх. № 15578 від 20.12.2017р.)..

В судовому засіданні представник позивача виклав зміст та підстави позовних вимог, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, суд встановив:

17.10.2008р. між Відкритим акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі структурного підрозділу Кременчуцької філії Відкритого акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (яке в подальшому змінило свою організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" ) (постачальник електричної енергії, позивач) та Холдинговою компанією "АвтоКрАЗ" у формі Відкритого акціонерного товариства (яке на даний час має організаційно-правову форму Приватне акціонерне товариство "АвтоКрАЗ") (споживач, відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії за № 344 (далі - Договір про постачання електричної енергії). В подальшому у Договір про постачання електричної енергії № 344 від 17.10.2008р. сторонами вносились зміни шляхом укладання Додаткових угод до нього (а.с 11-28 т. 1).

В зазначеному Договорі про постачання електричної енергії сторони узгодили, зокрема, наступне:

- постачальник продає електричну енергію (як різновид товару) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 1 Договору);

- споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (п. 2.3.3 Договору);

- за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3. - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми (п. 4.2.1 Договору).

У Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до Договору про постачання електричної енергії сторони узгодили, зокрема, наступне:

- розрахунковим вважається період з 0 годин 1-го числа попереднього місяця до 0 годин такого ж числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії. За дату приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електроенергії, за регульованим тарифом (п. 1 Додатку);

- платежі за електричну енергію здійснюються споживачем платіжними дорученнями на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника у наступних обсягах та строки:

10% від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до початку розрахункового періоду;

20% від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до 10 числа розрахункового періоду;

30% від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до 15 числа розрахункового періоду;

40% від заявленого (договірного) електроспоживання на розрахунковий період до 25 числа розрахункового періоду.

Споживач самостійно розраховує суму планового платежу шляхом множення чинного у розрахунковому періоді тарифу на обсяг електричної енергії, заявлений на поточний розрахунковий період та на відсоток планового платежу.

Остаточний розрахунок за минулий розрахунковий період здійснюється споживачем самостійно протягом 5 операційних (10 операційних для споживачів , які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ , який розташований в іншому місті) днів з дня виписки рахунку вартості спожитої електроенергії (п. 2 Додатку);

- у разі несвоєчасної сплати платежів, обумовлених даним Порядком платежів, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується; на суму боргу здійснюються компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення (п. 9 Додатку).

Під час дії Договору про постачання електричної енергії відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати замовлених обсягів електричної енергії виконував не належним чином, планові платежі з оплати електричної енергії здійснював з порушенням порядку та термінів, визначених умовами Договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовними вимогами про стягнення з відповідача пені в сумі 156 711,80грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Приписами ч.1 ст. 67 Господарського кодексу України (далі - ГК України) унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правовідносини сторін у справі врегульовані Договором про постачання електричної енергії № 344 від 17.10.2008р. та Додатковими угодами до нього.

Враховуючи правову природу укладеного договору, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідно за ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт) управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, та за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що позивач належним чином виконував зобов'язання за Договором про постачання електричної енергії.

Відповідач свої договірні зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості отриманої електричної енергії виконував не належним чином. Планові платежі з оплати електричної енергії проводив з порушенням термінів, визначених в Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до Договору про постачання електричної енергії, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями за період з вересня 2016 р. по квітень 2017р. (а.с. 40-195 т. 1).

Стосовно посилання відповідача у відзиві на позов на відсутність поточної заборгованості, суд зауважує, що факт відсутності у відповідача заборгованості з оплати планових платежів за постачання електричної енергії підтверджується матеріалами справи не заперечується позивачем. Але, з огляду на визначений сторонами порядок проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, дат здійснених відповідачем проплат, матеріалами справи підтверджено, що мало місце порушення відповідачем договірних зобов'язань саме щодо термінів сплати планових платежів, обумовлених умовами Договору.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони, укладаючи Договір про постачання електричної енергії, передбачили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п. 4.2.1 Договору).

Також у п. 9 Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до Договору про постачання електричної енергії сторони узгодили, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним Порядком платежів, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, враховуючи момент виникнення зобов'язань щодо оплати за кожний окремий розрахунковий період відповідно до вимог Договору про постачання електричної енергії № 344 від 17.10.2008р., суд дійшов висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам ЦК України, ГК України та умовам Договору про постачання електричної енергії з додатковими угодами до нього (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга Закон").

Заперечення відповідача щодо безпідставності нарахування пені за період з вересня 2016р. по квітень 2017р., , викладені у відзиві на позов, визнаються судом необґрунтованими з огляду на те, що у відповідності до Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до Договору постачання електричної енергії встановлено розрахунковий період, що рівний календарному місяцю і обов"язок сплати за електричну енергію виникає кожного місяця. Отже, прострочення зобов"язання в даних господарських відносинах є несплата електричної енергії в межах конкретного розрахункового періоду, а тому і період нарахування починається і закінчується в залежності від конкретного періоду за який була наявна несвоєчасна оплата. Як вбачається з матеріалів справи, на початок майже кожного наступного періоду значиться переплата очікуваного платежу, а отже нарахування пені за минулий розрахунковий період обмежується одним розрахунковим періодом.

Як вже зазначалось вище, відповідач подав до суду заяву про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 95% (а.с. 20-22 т. 2) (з урахуванням додаткових пояснень про зменшення штрафних санкцій (пені) - а.с. 37-21 т. 2) В обґрунтування зазначеної заяви відповідач зазначає, що незважаючи на зниження ним своєї виробничої діяльності через відсутність попиту на автомобілі, а також накладення державною виконавчою службою арешту на всі рахунки відповідача в банківських установах, відповідач виконує свої зобов"язання щодо сплати планових платежів за отриману електричну енергію.

Розглянувши заяву відповідача про зменшення розміру пені, суд дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи наведене, інтереси позивача, а також те, що відповідач не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань, беручи до уваги те, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті основного боргу за Договором про постачання електричної енергії, той факт, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов"язань за Договором про постачання електричної енергії не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне скористатись наданим йому ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України , ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України правом та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50%, тобто до 78 355,90грн., цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін, у зв"язку чим заява відповідача про зменшення розміру пені судом задовольняється частково.

Враховуючи зазначене позовні вимоги в частині стягнення пені судом задовольняються частково в сумі 78 355,90грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені суд у позові відмовляє.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 78 355,90грн. обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача (без урахування зменшення судом розміру пені).

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (39602, м. Кременчук, вул. Київська, 62, код 05808735) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, код 00131819; р/р 7001 в ПАТ "ТАСКОМБАНК", МФО 339500, код 25717118, адреса для листування: 39601, м. Кременчук, проспект Свободи, 8) 78 355,90грн. пені за порушення термінів оплати активної електричної енергії за Договором про постачання електричної енергії № 344 від 17.10.2008р., а також судовий збір в сумі 1 600,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02.04.2018р.

Суддя О.О. Ореховська