КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. Справа№ 910/19830/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Каракоць О.Р. адвокат за договором від 20.08.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 (повне рішення складено 30.01.2018)

у справі №910/19830/17 (головуючий суддя Сівакова В.В.)

за позовом Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про зобов'язання закрити банківський рахунок

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач) про зобов'язання закрити банківський рахунок № 1901.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.01.2018 у справі №910/19830/17 позов задоволено повністю. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" закрити банківський рахунок № 1901. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" 1600 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" 19.02.2018 (згідно відтиску календарного штемпеля на конверті) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на рахунку позивача наявні кошти, тому, за наявності арешту на вказаний рахунок, вимоги позивача про закриття рахунку є неправомірними.

01.03.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/19830/17. Розгляд апеляційної скарги у справі №910/19830/17 призначено на 03 квітня 2018 р. о 12 год. 15 хв.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 виправлено описку в ухвалі суду від 01.03.2018 та зазначено, що у пункті 2 її резолютивної частини дату судового засідання правильно читати "10 квітня 2018 р. ".

26.03.2018 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що чинним законодавством передбачено можливість закриття рахунку, кошти на якому арештовані.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у позові.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.10.2005 між позивачем - Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго", як клієнтом, та відповідачем - Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", як банком, було укладено договір банківського рахунку № CSOFH8 (далі - договір), відповідно до якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України та умов цього Договору.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем до позовної заяви повний зміст вказаного договору не подано, а додані лише засвідчені копії трьох сторінок та зазначено, що оригінал договору втрачений. Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву та у поясненнях від 16.01.2018 не заперечував укладення вказаного договору, а лише зазначив, що оригінал договору в архівах банку відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що між сторонами був укладений договір банківського рахунку № CSOFH8 від 24.10.2005.

На підставі вказаного договору, позивач 24.10.2005 звернувся до відповідача із заявою про відкриття поточного рахунку у гривнях.

24.10.2005 Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" позивачу було відкрито поточний рахунок за №1901.

Постановою державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС про арешт коштів боржника від 21.09.2015 ВП №45769900 було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках КП "Смілатеплокомуненерго", у тому числі на рахунку № 1901 в ПАТ КБ "Приватбанк".

Листом від 07.10.2015 відповідач повідомив державному виконавцю про накладення арешту на грошові кошти на рахунках позивача.

Постановою державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС про арешт коштів боржника від 15.07.2016 ВП №51211663 було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках КП "Смілатеплокомуненерго", у тому числі на рахунку № 1901 в ПАТ КБ "Приватбанк".

Листом від 25.07.2016 відповідач повідомив державному виконавцю про накладення арешту на грошові кошти на рахунках позивача.

15.03.2017 та 19.05.2017 позивач звертався до відповідача із заявами про закриття поточних рахунків, у тому числі рахунку № 1901.

Відповідач листами від 20.03.2017 та від 23.05.2017 повідомив позивачу про закриття п'яти рахунків та про неможливість закриття рахунку №1901, з посиланням на те, що на вказаний рахунок знаходиться під арештом.

30.05.2017 позивач знов звернувся до відповідача із заявою про закриття поточного рахунку № 1901.

Листом від 06.06.2017 відповідач повідомив позивачу, що на рахунок накладений арешт, тому він не має змоги здійснити закриття рахунків.

Як вбачається з Виписки по рахунку №1901 за період з 01.01.2017 по 21.11.2017 (а.с.42-44) з вказаного рахунку 27.03.2017 було перераховано Смілянському МВ ДВС - 11154,97 грн. (залишок коштів становив 0 грн.), у період з 27.04.2017 по 26.05.2017 на рахунок надійшли 51443,70 грн., 29.05.2017 вказана сума 51443,70 грн. перерахована Смілянському МВ ДВС (залишок коштів становив 0 грн.), у період з 19.06.2017 по 28.09.2017 на рахунок надійшли 16915,76 грн., а 02.10.2017 вказані кошти перераховані Смілянському МВ ДВС.

Отже, у період з 29.05.2017 по 19.06.2017 кошти на рахунку №1901 були відсутні.

Крім цього, зі звіту про дебетові та кредитові операції по рахунку №1901 за період з 01.10.2017 по 10.10.2017 (а.с.25) вбачається, що на рахунку перебували кошти у розмірі 16915,76 грн., які 02.10.2017 перераховані Смілянському МВ ДВС, вихідний залишок становить 0,00 грн.

У зв'язку із викладеними обставинами, оскільки позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про закриття рахунку № 1901 проте відповідач відмовив позивачу у вчиненні відповідної дії, це на думку позивача є обмеженням його прав, інтересів та волевиявлення як споживача банківських послуг, які підлягають захисту в судовому порядку, тому звернувся до суду із даним позовом.

Заперечуючи проти позову як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що Постановою Правління Національного банку України № 8 від 09.02.2017 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України" внесені наступні зміни "У разі закриття рахунку за ініціативою банку або клієнта, у тому числі у випадках реорганізації юридичних осіб, арешт, накладений на кошти, не припиняється і документ про їх арешт продовжує обліковуватися за відповідним позабалансовим рахунком.". Однак окремого порядку для закриття таких рахунків Національний банк України не передбачив. Відповідач вважає, що при закритті рахунків на яких наявний арешт, банк має керуватися загальними вимогами до порядку закриття рахунків встановленими Глави 20 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженій постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003. Банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо) (п. 20.6 Інструкції № 492). Закриття рахунку та перерахування коштів на інший рахунок клієнта в даному випадку - умисно перешкоджання виконанню рішення чи в інший спосіб порушення вимоги закону про виконавче провадження. Частиною 2 статті 76 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону по виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи те, що на рахунку позивача наявні кошти та зважаючи на арешт на такому рахунку, вважає вимоги позивача неправомірними.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.ч.1, 7 ст.179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору банківського рахунку № CSOFH8, положення про який врегульовані Главою 72 ЦК України.

Так, відповідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи те, що наявні у справі сторінки договору не містять умов щодо порядку закриття рахунку на вимогу клієнта, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що в даному випадку слід керуватись нормативно-правовими актами Національного банку України, які регулюють відповідні відносини.

Згідно зі ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що відповідно до постанови державного виконавця було накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках позивача.

Постановою Національного банку України № 492 від 12.11.2003 затверджено Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах (далі - Інструкція № 492).

Згідно з п. 20.1 Інструкції № 492 (в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача) поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема на підставі заяви клієнта.

Відповідно до п. 20.5 Інструкції № 492 (в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача) закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку юридичної особи підписується керівником юридичної особи або іншою уповноваженою на це особою і засвідчується відбитком печатки (за наявності) юридичної особи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, подані позивачем до відповідача заяви від 15.03.2017, від 19.05.2017 та від 30.05.2017 про закриття рахунку відповідають встановленим вище вимогам.

Згідно з п. 20.6 Інструкції № 492 (в редакції чинній на момент звернення) банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо].

Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви.

Відповідач у листах від 20.03.2017, від 23.05.2017 та від 06.06.2017 підставою для відмови позивачу у закритті рахунку зазначив ту обставину, що на рахунок № 1901 накладено арешт; до банку не надходили документи щодо зняття арешту з коштів на вказаному рахунку та радив звертатись до відповідних органів про зняття арешту, після чого надіслати банку лист про закриття рахунку.

Проте, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив вказані доводи відповідача, оскільки положення Інструкції № 492 не містять застережень щодо неможливості закриття рахунку у разі накладення арешту на кошти, що знаходяться на цьому рахунку.

При цьому, відповідно до п. 10.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004, у разі закриття рахунку за ініціативою банку або клієнта, у тому числі у випадках реорганізації юридичних осіб, арешт, накладений на кошти, не припиняється і документ про їх арешт продовжує обліковуватися за відповідним позабалансовим рахунком.

Крім цього, як зазначалось вище, відповідно до доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву Виписки по рахунку №1901 за період з 01.01.2017 по 21.11.2017 (а.с.42-44) вбачається, що у період з 29.05.2017 по 19.06.2017 (тобто на час подання позивачем заяви від 30.05.2017) кошти на рахунку №1901 були відсутні, також на вказаному рахунку були відсутні кошти з 02.10.2017, а тому доводи відповідача про наявність коштів на вказаному рахунку не відповідають фактичним обставинам.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі. Аналогічне положення міститься в ст. 20 Господарського кодексу України.

З урахуванням того, що право власності є непорушним (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України), а банк не має права встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження права позивача розпоряджатися власним рахунком на свій розсуд, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про закриття рахунку №1901 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 у справі № 910/19830/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 у справі № 910/19830/17 - без змін

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19830/17.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.04.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

Б.О. Ткаченко