ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.2018 справа № 908/527/18

м. Запоріжжя

Суддя Носівець В.В., розглянувши матеріали

за позовом

1. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шахтерська-8» (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Шахтерська, буд. 8)

2. ОСОБА_1 (71630, АДРЕСА_1)

3. ОСОБА_2 (71630, АДРЕСА_2)

4. ОСОБА_3 (71630, АДРЕСА_3)

до відповідача-1 Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, 11)

відповідача-2 Комунального унітарного підприємства «Наш дім» (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, пр. Ентузіастів, буд. 11)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес послуги плюс» (71630, Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Комсомольська, буд. 19, к. 22)

про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 03.04.2015 та зобов'язання звільнити приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Шахтерська-8» та фізичні особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до господарського суду Запорізької області зі спільною позовною заявою № б/н від 23.03.2018 до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області та Комунального унітарного підприємства «Наш дім», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес послуги плюс», про:

1) визнання незаконним та скасування рішення Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 24 червня 2010 року № 27 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Дніпрорудне»;

2) визнання незаконним та скасування рішення Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області від 25 грудня 2014 року № 04 «Про надання дозволу КУП «Наш дім» ДМР на продовження оренди майна, що є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпрорудне»;

3) визнання недійсним договору оренди комунального майна, що є власністю територіальної громади м. Дніпрорудне від 03.04.2015;

4) зобов'язання ТОВ «Експрес послуги плюс» (та інших сторонніх осіб) звільнити нежитлове підвальне приміщення літера А-5, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Позовну заяву зареєстровано в автоматизованій системі 27.03.2018, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/527/18 та здійснено автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 27.03.2018 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями та визначено її до розгляду судді Носівець В.В.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі вважають, що рішення Дніпрорудненської міської ради Запорізької області від 24.10.2010 № 27 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Дніпрорудне», від 25.10.2014 № 04 «Про надання дозволу КУП «Наш дім» ДМР на продовження оренди майна, що є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпрорудне» та договір оренди комунального майна, що є власністю територіальної громади м. Дніпрорудне від 03.04.2015 порушують права всіх співвласників квартир у будинку АДРЕСА_1, так як спірне майно є спільною сумісною власністю всіх співвласників даного житлового будинку. Вказують, що відповідач-2 не мав права відчужувати спірне майно на користь третьої особи шляхом укладення договору оренди, тому договір оренди комунального майна, що є власністю територіальної громади м. Дніпрорудне від 03.04.2015 року є недійсним та підлягає розірванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу Укрсїни сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у стаття 4 цього Кодексу.

Вичерпний перелік спорів, які відносяться до юрисдикції господарського суду, визначені у статті 20 ГПК УКраїни.

Зокрема, пунктом 6 частини 1 статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до пункту 10 частини 1 зазначеної норми права до юрисдикцій господарських судів віднесено справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Тобто, до юрисдикції господарського суду не віднесені спори щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), яке є предметом спору, або оскарження рішень суб'єктів господарювання, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Наданими до матеріалів позовної заяви доказами підтверджується, що у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири № 59, ОСОБА_2 є власником квартири № 20, ОСОБА_3 є власником квартири № 5. За викладеними у позовній заяві доводами, з моменту набуття права власності на квартири у вказаному будинку громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 одночасно набули право власності на допоміжні приміщення у вказаному будинку.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що право власності на об'єкти нерухомості позивачі набули не як фізичні особи-підприємці, а як громадяни України і в даних правовідносинах вони виступають як громадяни (фізичні особи).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, оскільки співпозивачами у позовній заяві зазначено ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тобто, фізичних осіб без статусу суб'єктів господарської діяльності, а даний спір не є таким, що виник з відносин, де фізична особа, яка не є підприємцем, може бути стороною в господарському суді, то наведене виключає можливість розгляду даної справи господарським судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відтак, суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

При цьому, на виконання приписів частини 6 статті 175 ГПК України суд роз'яснює позивачам, що у такому суб'єктному складі спір між сторонами підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Також суд звертає увагу заявників, що у прохальній частині позову зазначаються чотири вимоги немайнового характеру, судовий збір за кожну з яких - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 7048,00 грн. З доданої до позовної заяви квитанції № 0.0.993920987.1 від 21.03.2018 вбачається, що судовий збір за даним позовом перераховано на розрахунковий рахунок господарського суду Запорізької області в розмірі 3524,00 грн.

Крім того при зверненні з даним позовом заявниками не враховано п. 6 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", яким визначено, що у разі, коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, тому повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 20, п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Шахтерська-8», ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відкритті провадження у справі за спільним позовом до Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області та Комунального унітарного підприємства «Наш дім», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес послуги плюс», про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним договору оренди нерухомого майна від 03.04.2015 та зобов'язання звільнити приміщення.

2. Позовні матеріали повернути першому із заявників - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Шахтерська-8».

Додаток (ОСББ «Шахтерська-8»): позовна заява № б/н від 23.03.2018 з додатками на 61 арк. (в т.ч. оригінали: квитанція № 0.0.993920987.1 від 21.03.2018 по сплаті 3524,00 грн. судового збору, фіскалі чеки №№ 0021594, 0021596, 0021597 від 23.03.2018 та описи вкладення від 23.03.2018 на 3-х арк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 02.04.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Носівець