ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018м. ДніпроСправа № 904/10369/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьов Є.О.

У справі

за позовом публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго"

до комунального підприємства "Марганецьке Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради"

про стягнення 16194165,27грн. основної заборгованості; 1601299,65грн. пені; 290622,46грн. трьох відсотків річних; 806670,14грн. інфляційних втрат (договір №3мг від 24.01.2011 про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК"Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області)

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність №622/2 від 18.12.2017

від відповідача ОСОБА_2 довіреність №1/18 від 02.01.2018

від відповідача ОСОБА_3 довіреність №9/87 від 30.05.2017

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 16194165,27грн. основної заборгованості; 1601299,65грн. пені; 290622,46грн. трьох відсотків річних; 806670,14грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконує умови укладеного між сторонами договору №3мг від 01.03.2005 про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК"Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 справу №904/10369/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами огляду позовної заяви від 14.12.2017 за вих.№74651 ухвалою суду від 14.12.2017 порушено провадження по справі та прийнято позовну заяву до розгляду, призначено слухання на 09.01.2018.

Ухвалою від 19.12.2017 господарський суд повідомив учасників процесу про набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України; призначення розгляду справи в підготовчому засіданні на 09.01.2018 за правилами загального позовного провадження.

05.01.2018 від відповідача отримано відзив.

Ухвалою від 09.01.2018 відкладено підготовче судове засідання на 06.02.2018.

Ухвалою від 06.02.18 відкладено підготовче судове засідання на 19.02.2018.

16.02.2018 від позивача отримано відповідь на відзив.

Ухвалою від 19.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) календарних днів, а саме по 21.03.2018; відкладено підготовче судове засідання на 06.03.2018.

Ухвалою від 06.03.2018 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті на 27.03.2018.

Ухвалою від 27.03.2018 розгляд справи по суті відкладено на 03.04.2018.

02.04.2018 від позивача отримано пояснення в яких зазначено, що відповідач здійснив часткову оплату основної заборгованості.

03.04.2018 від позивача отримано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів часткової оплати заборгованості.

В судовому засіданні, яке відбулося 03.04.2018, представники сторін підтримали обрані правові позиції.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

В судовому засіданні, яке відбулося 03.04.2018 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Дніпрообленерго") (далі - постачальник) та Комунальним підприємством "Марганецьке Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарської "Дніпропетровської обласної ради" (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №3мг, викладений в редакції додаткової угоди №3мг/10 від 24.01.2011 (далі - договір).

Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 3835кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені Додатком "Графік зняття показів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію, визначена додатками "ОСОБА_3 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" та "Загальна схема електропостачання", які є невід'ємною частиною даного договору (пункт 1 договору).

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (пункт 2.1 договору).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2010 (пункт 9.8 договору).

Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.8.1 договору).

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач поставив відповідачу активну електричну енергію в період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року, що підтверджується актами приймання-передавання товарної продукції у зазначений період.

Рахунки на оплату відповідачу надано через інтернет-сервіс, користування яким сторонами узгоджено в додатковій угоді №1/15 та Додатку 20 до спірного договору про постачання електричної енергії.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині внесення плати за отриману активну електричну енергію позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 16.01.2017 по 01.12.2017 у розмірі 1601299,65грн.;

- три відсотки річних за загальний період прострочення з 01.02.2017 по 01.12.2017 у розмірі 290622,46грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з 01.02.2017 по 01.12.2017 у розмірі 806670,14грн.

У відповіді на відзив позивач вказав, що долучені відповідачем копії платіжних доручень не мають значення для справи, оскільки стосуються іншого періоду.

Однак, значення мають два платіжних доручення від 20.12.2017 за №22 та №21 про сплату 1402835,28грн. та 231859,35грн. відповідно.

Таким чином, сума основної заборгованості становить 14559470,64грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки станом на 01.02.2018.

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та повідомив наступне.

Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та який регулює спірні взаємовідносини сторін враховуючи чинність до листопада 2017 року визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло -, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

Отже, як вказує відповідач, кожного місяця відшкодовані відповідачу кошти за надані пільги та субсидії спрямовуються на погашення заборгованості перед позивачем.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що є комунальним підприємством, яке забезпечує водопостачанням всю територію міста Марганець Дніпропетровської області та селище міського типу Томаківку Томаківського району.

Також відповідачем забезпечується водовідведення стічних вод на всій території.

Підприємство відповідача працює в цілодобовому режимі та має постійний характер витрат, закупівель.

Для безперервної роботи підприємства обов'язково в процесі виробництва та надання послуг використовуються паливно-мастильні матеріали, хімічні речовини для очистки та дезінфекції води, водопровідні та каналізаційні мережі, запчастини на обладнання та автомобільну техніку.

Підприємство відповідача має стратегічне значення, так як єдине в місті Марганець Дніпропетровської області та селищі міського типу Томаківку Томаківського району, яке надає послуги з водопостачання та водовідведення.

Перерахування місячної оплати за електроенергію для підприємства відповідача були завжди непосильними з огляду не нерентабельність тарифу.

Дебіторська заборгованість перед відповідачем складає 17053568,14грн.

Крім того, наявна велика кількість повернутих виконавчою службою постанов через відсутність майна боржника на яке можна звернути стягнення.

З метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру відповідач не має змоги відключати населення від водопостачання та водовідведення.

Враховуючи викладені обставини відповідач просить суд зменшити розмір пені на 50%.

Крім того, відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду на три роки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Між сторонами укладено договір №3мг від 01.03.2005 про постачання електричної енергії №3мг.

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від постачальника - начальником Нікопольського району електричних мереж ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності №437 від 26.07.2010 та від споживача - начальником ОСОБА_5, яка діяла на підставі статуту, та скріплено печатками.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про постачання електричної енергії.

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем активної електричної енергії підтверджується актами про використану електричну енергію відповідача за відповідний період, що містяться в матеріалах справи, а саме:

- акт №221/3МГ/12/1 від 31.12.2016 прийняття-передавання товарної продукції за грудень 2016 року на суму 1949179,55грн.;

- акт №221/3МГ/1/1 від 31.01.2017 прийняття-передавання товарної продукції за січень 2017 року на суму 1527890,96грн.;

- акт №221/3МГ/2/1 від 30.04.2017 прийняття-передавання товарної продукції за лютий 2017 року на суму 1567020,66грн.;

- акт №221/3МГ/3/1 від 31.03.2017 прийняття-передавання товарної продукції за березень 2017 року на суму 1504726,78грн.;

- акт №221/3МГ/4/1 від 30.04.2017 прийняття-передавання товарної продукції за квітень 2017 року на суму 1513717,60грн.;

- акт №221/3МГ/5/1 від 31.05.2017 прийняття-передавання товарної продукції за травень 2017 року на суму 1798368,22грн.;

- акт №221/3МГ/6/1 від 30.06.2017 прийняття-передавання товарної продукції за червень 2017 року на суму 2137800,62грн.;

- акт №221/3МГ/7/1 від 31.07.2017 прийняття-передавання товарної продукції за липень 2017 року на суму 1911976,79грн.;

- акт №221/3МГ/8/1 від 31.08.2017 прийняття-передавання товарної продукції за серпень 2017 року на суму 2059946,50грн.;

- акт №221/3МГ/9/1 від 30.09.2017 прийняття-передавання товарної продукції за вересень 2017 року на суму 1796723,32грн.;

- акт №221/3МГ/10/1 від 31.10.2017 прийняття-передавання товарної продукції за жовтень 2017 року на суму 1564805,09грн.

Споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатку "Порядок розрахунків" та Додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії" (підпункт 2.3.5 пункту 2.3 договору).

Пунктом 2 Додатку №3 визначено, що споживач здійснює повну оплату обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Пунктом 2.1 Додатку №3 визначено, що оплата рахунків за активну електроенергію, пеню, індекс інфляції та інші платежі, згідно з умовами цього договору, здійснюється на підставі самостійно отриманого у постачальника рахунка протягом п'яти операційних днів з дня отримання рахунку.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарський суд встановив наступне:

- рахунок №221/3МГ/12/1 від 01.01.2017 виданий 03.01.2017 на суму 1949179,55грн. відповідач отримав 03.01.2017. Строк оплати по 16.01.2017.

- рахунок №221/3МГ/1/1 від 01.02.2017 виданий 02.02.2017 на суму 1527890,96грн. відповідач отримав 02.02.2017. Строк оплати по 02.02.2017.

- рахунок №221/3МГ/2/1 від 01.03.2017 виданий 02.03.2017 на суму 1567020,66грн. відповідач отримав 02.03.2017. Строк оплати по 10.03.2017.

- рахунок №221/3МГ/3/1 від 01.04.2017 виданий 04.04.2017 на суму 1504726,78грн. відповідач отримав 04.04.2017. Строк оплати по 11.04.2017.

- рахунок №221/3МГ/4/1 від 01.05.2017 виданий 03.05.2017 на суму 1513717,60грн. відповідач отримав 03.05.2017. Строк оплати по 11.05.2017.

- рахунок №221/3МГ/5/1 від 01.06.2017 виданий 02.06.2017 на суму 1798368,22грн. відповідач отримав 02.06.2017. Строк оплати по 12.06.2017.

- рахунок №221/3МГ/6/1 від 01.07.2017 виданий 03.07.2017 на суму 2137800,62грн. відповідач отримав 03.07.2017. Строк оплати по 10.07.2017.

- рахунок №221/3МГ/7/1 від 01.08.2017 виданий 02.08.2017 на суму 1911976,79грн. відповідач отримав 02.08.2017. Строк оплати по 09.08.2017.

- рахунок №221/3МГ/8/1 від 01.09.2017 виданий 03.09.2017 на суму 2059946,50грн. відповідач отримав 03.09.2017. Строк оплати по 08.09.2017.

- рахунок №221/3МГ/8/1 від 01.09.2017 виданий 02.09.2017 на суму 69315,54грн. відповідач отримав 02.09.2017. Строк оплати по 08.09.2017.

- рахунок №221/3МГ/9/1 від 01.10.2017 виданий 01.10.2017 на суму 1796723,32грн. відповідач отримав 02.10.2017. Строк оплати по 09.10.2017.

- рахунок №221/3МГ/10/1 від 01.11.2017 виданий 01.11.2017 на суму 1564805,09грн. відповідач отримав 01.11.2017. Строк оплати по 08.11.2017.

За отриману від позивача активну електричну енергію відповідач частково розрахувався, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на час розгляду справи становить 16194165,27грн.

Зобов'язання відповідача, щодо оплати за спожиту активну електричну енергію передбачено умовами договору та нормами законодавства.

З огляду на положення договору, строк оплати активної електричної енергії є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу та підписання акту звірки.

Приймаючи рішення господарський суд взяв до уваги, що після порушення провадження у справі відповідач частково погасив основну заборгованість, що підтверджується:

- платіжним дорученням від 20.12.2017 №21 на суму 231859,35грн.;

- платіжним дорученням від 20.12.2017 №22 на суму 1402835,28грн.;

- платіжним дорученням №2 від 27.02.2018 на суму 227908,34грн.;

- платіжним дорученням №1 від 27.02.2018 на суму 1425345,69грн.;

- платіжним дорученням №3 від 22.03.2018 на суму 2541348,52грн.;

- платіжним дорученням №4 від 22.04.2018 на суму 438698,74грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, в частині стягнення 6267995,92грн. провадження підлягає закриттю.

Частину долучених відповідачем копій платіжних доручень господарський суд не бере до уваги, з огляду на те, що вони не стосуються оплати за спірний період.

Доказів оплати активної електричної енергії в сумі 9926169,35грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 9926169,35грн. основної заборгованості підлягають задоволенню.

За приписами частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 договору визначено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3-2.3.4 цього договору з порушенням термінів, визначених додатком "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в той період, враховуючи день фактичної сплати.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та визнав його правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Щодо клопотання про зменшення розміру пені.

Згідно статтею 230, 231 Господарського процесуального кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Приймаючи рішення про зменшення пені господарський суд врахував, що нарахування останньої є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка не може перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 Господарського кодексу України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Враховуючи приписи статті 233 Господарського кодексу України, а також встановлені судом обставини справи, господарський суд вважає обґрунтованим зменшення розміру пені на 30%, а саме до 1120909,76грн.

Господарський суд прийняв до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов'язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та те, що відповідач в добровільному порядку продовжує сплачувати заборгованість.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та визнав його правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 240000,00грн.

Щодо відстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи - боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Дослідивши заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд визнав її необґрунтованою, а отже такою, що не підлягає задоволенню.

Господарський суд визнав, що в неналежному виконанні відповідачем умов укладеного між сторонами договору відсутня вина позивача, а зазначена заборгованість утворилася внаслідок господарської діяльності самого відповідача.

Господарський суд не вбачає винятковості випадку відповідача та враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи заява не підлягає задоволенню.

Господарський суд взяв до уваги, що відповідач не довів належними доказами, що надання відстрочки буде сприяти виконанню рішенню суду.

Загальновідомою обставиною є наявність в економіці держави інфляційних процесів та економічної кризи, однак дотримуючись балансу інтересів сторін господарський суд вважає справедливим в задоволені заяви про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (53400, Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Карла Лібкнехта, буд.2-А; ідентифікаційний код 03340989) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м.Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, 22, ідентифікаційний код 23359,35грн. (девять мільйонів девятсот двадцять шість тисяч сто шістдесят девять грн. 35 коп.) заборгованості за спожиту активну електричну енергію; 1120909,76грн. (один мільйон сто двадцять тисяч дев'ятсот дев'ять грн. 76 коп.) пені; 290622,46грн. (двісті дев'яносто тисяч шістсот двадцять дві грн. 46 коп.) трьох відсотків річних; 806670,14грн. (вісімсот шість тисяч шістсот сімдесят грн. 14 коп.) інфляційних втрат; 240000,00грн. (двісті сорок тисяч грн. 00 коп.) судового збору.

В частині стягнення з Комунального підприємства "Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Дніпропетровської обласної ради (53400, Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Карла Лібкнехта, буд.2-А; ідентифікаційний код 03340989) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" (49107, м.Дніпропетровськ, шосе Запорізьке, 22, ідентифікаційний код 23359,92грн. (шість мільйонів двісті шістдесят сім тисяч девятсот девяносто пять грн.. 92 коп.) заборгованості за спожиту активну електричну енергію провадження закрити.

В решті відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05.04.2018.

Суддя ОСОБА_6