ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2018

Справа № 910/1588/18

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп"

до

Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про

розірвання договорів поруки.

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:

не з’явився;

від відповідача:

не з’явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" (надалі – позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (надалі – відповідач) про розірвання з 24 листопада 2016 року договору поруки №4М13236И/П від 17.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки зобов’язання позивача за договором поруки від 17.11.2016 року були виконані 17.11.2016, відповідачем повинен був передати позивачу до 25.11.2016 належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором. Але станом на день звернення до суду зобов’язання банку за договорами поруки не виконано.

Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/1588/18 та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2018.

Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.03.2018.

28.03.2018 представники сторін, що були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з’явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки та у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" (Поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (Кредитор) було укладено Договір поруки 4М13236И/П (надалі – Договір), предметом якого є надання поруки Поручителем за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мікуран" своїх зобов'язань за: - кредитним договором від 15.04.2013 № 4М13236И (далі – Кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору; - кредитним договором від 07.11.2013 № 4М13707И (далі – Кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору; - кредитним договором від 08.11.2013 № 4М13714И (далі – Кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору; - кредитним договором від 15.01.2015 № 4М15007И (далі – Кредитний договір 4), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору. Надалі за текстом: Кредитний договір 1,2,3,4 – Кредитний договір/Кредитні договори (п. 1 Договору).

Пунктом 5 Договору визначено, що у випадку невиконання боржником обов’язку п. 1 цього Договору, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов’язання.

Згідно п. 6 Договору, Поручитель зобов’язаний виконати обов’язок, зазначений в письмовій вимозі Кредитора, впродовж 5 (п’яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору.

Відповідно до п. 7 Договору, у випадку порушення Поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, Кредитор та Поручитель прийшли згоди, що Кредитор має право в рахунок погашення боргу за кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать Поручителю і знаходяться на його рахунках у ПАТ КБ «Приватбанк».

Згідно з п. 8 Договору до Поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права Кредитора за кредитним договором і договору (ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед Кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Пунктом 10 Договору зазначено, що Кредитор зобов'язаний у випадку виконання Поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати Поручителю впродовж 5 робочих днів Банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Дострокове розірвання цього Договору здійснюється за письмовою згодою Сторін. (п.14 Договору).

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір поруки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 553, 555, 556, 557, 638 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та ст. ст. 179, 180 Господарського кодексу України (далі – ГК України), він вважається укладеним.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач вказує на те, що ним 18 листопада 2016 року, на виконання обов’язків як поручителя згідно умов спірного Договору поруки, сплачено відповідачеві, в рахунок виконання обов'язків боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю "Мікуран" по кредитному договору № 4М15007И від 15.01.2015 кошти в сумі 32 228 194,50 грн., по кредитному договору № 4М13714И від 08.11.2013 кошти в сумі 72 579 555,63 грн., по кредитному договору № 4М13707И від 07.11.2013 кошти в сумі 317 747 069,33 грн. та по кредитному договору № 4М13236И від 15.04.2013 кошти в сумі 31 192 794,03 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних платіжних доручень на загальну суму 454 747 613, 49 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що оскільки його зобов'язання за спірним Договором поруки були виконані 17.11.2016, відповідач повинен був передати позивачеві до 25.11.2016 належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, але, станом на день звернення до суду, зазначені зобов'язання, викладені у п. 8 та п. 10, відповідачем не виконані.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено порядок зміни та розірвання господарських договорів, відповідно до якого зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. (ч.4 ст.188 Господарського кодексу України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було зазначено вище, дострокове розірвання цього Договору здійснюється за письмовою згодою Сторін. (п.14 Договору)

Проте, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання сторонами порядку розірвання договору поруки № №4М13236И/П від 17.11.2016 відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного Договору поруки.

Відповідно до статі 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13.

Таким чином, чинне законодавство визначає, що підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

В силу приписів ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивач зазначає, що невиконання відповідачем зобов’язань за спірним Договором поруки призвело до істотного погіршення фінансово-майнового стану позивача, у зв’язку із чим позивачеві завдано суттєвої шкоди.

Як встановлено в ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України та ч. 2 ст. 220 ГК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Обов’язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об’єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов’язань. Обов’язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв’язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов’язань – причиною.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, виключає його відповідальність.

Водночас, позивачем не доведено та не підтверджено відповідними належним та допустимими доказами у розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України розміру завданих йому збитків так і причинно-наслідкового зв’язку між протиправною поведінкою відповідача.

Окрім того, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження звернення позивача до відповідача з відповідними вимогами про надання необхідних документів, передбачених п. 8 договору поруки №4М13236И/П від 17.11.2016, наявності вини відповідача у ненаданні вказаних документів, що свідчить про недоведеність істотного порушення умов договору зі сторони відповідача.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з доводів сторін та долучених до матеріалів справи доказів, а також системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про розірвання договору поруки № №4М13236И/П від 17.11.2016 є необґрунтованими та безпідставними, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 02.04.2018 року.

Суддя                                                                                                     Ю.О. Підченко