Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 910/21220/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Спільного українсько-італійського товариства з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" (м.Житомир)

про стягнення 88419,26 грн.

Спільне українсько-італійське товариство з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" про стягнення 88419,26грн, з яких: 75600,00грн основного боргу за договором №34/15/27 від 14.06.2017р, 5487,10грн інфляційних нарахувань, 776,71грн 3% річних та 6555,45грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2017р передано матеріали позовної заяви з доданими документами №910/21220/17 за підсудністю до Господарського суду Житомирської області, оскільки відповідно до витягу отриманого суддею Шкурдовою Л.М. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" є: 10012, м.Житомир, Корольовський район, вулиця Гоголівська, буд. 4.

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 01.12.2017р до Господарського суду Житомирської області 11.12.2017р надійшла позовна заява Спільного українсько-італійського товариства з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" від 16.11.2017р з доданими до неї документами.

Згідно проведеного автоматичного розподілу матеріали позовної заяви №910/21220/17 передано на розгляд судді Кравець С.Г.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.12.2017р позовну заяву Спільного українсько-італійського товариства з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 09.01.2018р та зобов'язано сторони надати документи необхідні для розгляду справи.

Ухвалами суду розгляд справи неодноразово відкладався у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, невиконанням ними вимог ухвал суду.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.02.2018р продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 05.03.2018р у зв'язку з неподанням витребуваних доказів сторонами.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.03.2018р закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.03.2018р.

Позивач в судове засідання 30.03.2018р повноважного представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №696 (а.с.67). 05.03.2018р на електрону адресу Господарського суду Житомирської області від представника Спільного українсько-італійського товариства з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" надійшла заява від 05.03.2018р про розгляд даної справи без участі представника позивача у зв'язку з тим, що представник позивача протягом довготривалого періоду перебуває на лікарняному внаслідок ДТП та не має фізичної можливості з'явитись на судове засідання. Просить розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами та копіями документів.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 30.03.2018р не направив, вимоги ухвал суду від 13.12.2017р, від 09.01.2018р, від 30.01.2018р, від 15.02.2018р та від 05.03.2018р не виконав.

Слід зазначити, що 16.03.2018р до господарського суду повернулась копія ухвали господарського суду від 05.03.2018р про відкладення розгляду справи, яка направлялась господарським судом рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу відповідача зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, із відміткою відділення зв'язку "з інших причин" (а.с.68-72).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем знаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" є: 10012, Житомирська область, м.Житомир, вул.Гоголівська, буд. 4 (а.с.20-23).

Враховуючи наведене суд приймає до уваги наступні положення законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи те, що неявка в засідання суду представників сторін, неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши матеріали, справи господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2017р між Спільним українсько-італійським товариством з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №34/15/27 (далі - договір) (а.с.15-16).

Згідно п.1.1 договору у номенклатурі продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію у кількості, за ціною та на умовах, викладених у даному договорі та у рахунках-фактурах і накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Загальна сума договору визначається як сума вартості всіх поставлених партій (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.2.3 договору у випадку, якщо на протязі 5 (п'яти) календарних днів з дня отримання товару покупець не надсилає продавцю письмової претензії за номенклатурою та кількістю продукції, продукція вважається остаточно прийнятою покупцем, а ціни та загальна вартість поставки продукції узгодженими. Витрати по перевезенню продукції сплачує покупець або на інших умовах за домовленістю сторін.

Оплата продукції здійснюється згідно з рахунком-фактурою продавця в національній валюті України в безготівковій формі на розрахунковий рахунок продавця (п.3.1 договору).

За змістом п.3.2 договору, покупець зобов'язується оплатити продукцію за поставку на протязі 10 (десяти) банківських днів з дня одержання продукції на суму, вказану в видатковій накладній.

Згідно п.5.1 договору ціна продукції вказується у відповідних рахунках-фактурах, які є невід'ємною частиною даного договору.

Цей договір вступає в дію з моменту його оформлення сторонами і діє до 31.12.2017р. Якщо протягом 30 днів до завершення терміну дії договору жодна із сторін не заявить письмового бажання розірвати даний договір, він вважається автоматично продовжений ще на один календарний рік, на тих самих умовах, і так кожного наступного року (п.9.1 договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу №34/15/27, ним було поставлено відповідачу товар на суму 75600,00грн, на підтвердження чого, позивачем надано до матеріалів справи засвідчені копії: видаткової накладної №1786 від 30.06.2017р на суму 75600,00грн (а.с.13), довіреності №071 від 29.06.2017р (а.с.14) та акт звірки взаєморозрахунків станом на 20.08.2017р (а.с.12).

30.08.2017р позивачем була надіслана відповідачу претензія №29/08 від 29.08.2017р про сплату заборгованості в сумі 75600,00грн (а.с.17, докази надіслання а.с.18-19).

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі за вищевказаний товар, останній звернувся з позовом у даній справі.

Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи документи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Спільного українсько-італійського товариства з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві посилається на те, що відвантаження продукції відповідно до рахунку-фактури відбулося 30.06.2017р, що підтверджується видатковою накладною, відповідно, обов'язок відповідача оплатити товар у погоджений в договорі строк (п.3.2 договору), виникає з факту прийняття товару відповідачем. При цьому, обов'язок доведення факту прийняття товару, виходячи з вищезгадуваних приписів процесуального закону, покладається саме на позивача.

Як уже зазначалось у цьому рішенні, на підтвердження факту отримання відповідачем товару на суму 75600,00грн, позивачем надано засвідчені копії видаткової накладної №1786 від 30.06.2017р на суму 75600,00грн (а.с.13), а також довіреності №071 від 29.06.2017р (а.с. 14).

У вказаній видатковій накладній зазначено, що постачальником товару є Спільне українсько-італійське товариство з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД", а одержувачем Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж". При цьому, в накладній відсутнє по-перше, посилання на договір купівлі-продажу №34/15/27 від 14.06.2017р як підставу одержання товару, а міститься посилання на договір №34/15/27 від 14.06.2001р; по-друге, відсутні печатка та підпис особи, яка цей товар отримала від імені ТОВ "Торгпрестиж", на ній є лише посилання на таку особу як ОСОБА_1 та довіреність №071 від 29.06.2017р на підставі, якої вказана особа повинна була діяти.

Водночас у матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували обставини щодо укладення/неукладення між сторонами договору №34/15/27 від 14.06.2001р, а також письмові пояснення сторін, які б свідчили про те, що між сторонами було укладено лише один письмовий договір договір купівлі-продажу №34/15/27 від 14.06.2017р.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р (далі-Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно п.2.2 вказаного Положення, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до п.п.2.4 та 2.5 зазначеного Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

У відповідності з п.2.15 Положення, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

Положення щодо обов'язкових реквізитів первинного документа зазначені і в ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Зокрема, первинні а зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з урахуванням вищезазначених норм Закону та Положення, первинні документи мають обов'язково містити особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. При цьому, повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Як встановлено судом, у наданій позивачем видатковій накладній №1786 від 30.06.2017р на суму 75600,00грн не зазначено відомостей про посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони покупця. Також, в графі "отримав (ла)" зазначеної вище видаткової накладної відсутній підпис особи про отримання товару, яка діяла з боку покупця.

За таких обставин, видаткова накладна №1786 від 30.06.2017р на суму 75600,00грн не відповідає обов'язковим вимогам ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", дотримання яких належним чином фіксує факт здійснення господарської операції між сторонами, а тому дана накладна не може вважатись належним доказом передачі товару позивачем відповідачу та прийняття його останнім.

Подана позивачем довіреність №071 від 29.06.2017р підтверджує лише повноваження особи, зазначеної в ній на отримання від Спільного українсько-італійського товариства з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" цінностей, а не сам факт одержання цих цінностей відповідачем.

Крім того, позивачем не подано до матеріалів справи рахунок-фактуру, посилання на які міститься у видатковій накладній №1786 від 30.06.2017р. та довіреності №071 від 29.06.2017р.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що відповідачем отримано товар за видатковою накладною №1786 від 30.06.2017р на суму 75600,00грн.

Також, не може бути прийнятий до уваги судом як належний доказ обставин, покладених в основу позову, наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків між сторонами від 20.08.2017р (а.с.12), оскільки вказаний акт звірки взаєморозрахунків судом розглядається як зведений обліковий документ, відображаючий загальну суму заборгованості, що не належить до первинних документів бухгалтерської звітності в розумінні статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не може підтверджувати факт здійснення господарської операції. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатися належним доказом проведення цих операцій та існування господарських зобовязань у сторін.

З урахуванням недоведеності позивачем факту передачі відповідачу товару за видатковою накладною №1786 від 30.06.2017р на суму 75600,00грн, суд відмовляє у позові щодо стягнення заявленої суми боргу 75600,00грн, а також, у позові про стягнення нарахованих на суму заборгованості 5487,10грн інфляційних нарахувань, 776,71грн 3% річних та 6555,45грн пені.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалами Господарського суду Житомирської області від 13.12.2017р, від 09.01.2018р, від 30.01.2018р, від 15.02.2018р та від 05.03.2018р у справі №910/21220/17 було зобов'язано позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів на яких ґрунтуються позовні вимоги; замовлення, рахунки-фактури, накладні (в тому числі накладну №1786 від 30.06.2017р), податкові накладні до договору купівлі-продажу №34/15/27 від 14.06.2017р; за наявності, докази проведення відповідачем розрахунків (банківські виписки, платіжні доручення, тощо); інші докази, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини; довідку за підписом головного бухгалтера про заборгованість відповідача на день судового засідання, в межах заявлених позовних вимог. Крім цього, в ухвалах від 30.01.2018р, від 15.02.2018р суд звертав увагу позивача на те, що у випадку, якщо представник позивача з будь-яких причин не може з'явитися в судові засідання, позивач не позбавлений можливості надіслати витребувані судом документи, а також за необхідності, надати відповідні письмові пояснення.

Проте, зазначені докази позивач суду не надав, повноважний представник участі в судових засіданнях не приймав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач лише у своїй заяві від 05.03.2018р, що надійшла до суду електронною поштою 05.03.2018р, просив розгляд даної справи здійснити без участі представника позивача у зв'язку з тим, що представник позивача протягом довготривалого періоду перебуває на лікарняному внаслідок ДТП та не має фізичної можливості з'явитись на судове засідання.

Відповідно до ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов'язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частиною 4 ст. 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно з ч.6 ст.91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що позивачем у справі не доведено достовірними та достатніми доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позовна заява Спільного українсько-італійського товариства з обмеженою відповідальністю "Манулі Україна ЛТД" про стягнення 88419,26грн, з яких: 75600,00грн основного боргу за договором №34/15/27 від 14.06.2017р, 5487,10грн інфляційних нарахувань, 776,71грн 3% річних та 6555,45грн пені, задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.04.18

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - у справу,

2,3 - сторонам (рек. з пов.).