У Х В А Л А

29 березня 2018 року Справа № 18/137/2011

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали скарги дочірньої компанії «ОСОБА_1 України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2

з виконання рішення господарського суду Луганської області від 27.09.2011 у справі № 18/137/2011

за позовом дочірньої компанії «ОСОБА_1 України» НАК «Нафтогаз України», м. Київ

до комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 5.510.317,70 грн.

Орган виконання судового рішення відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

Секретар судового засідання Рвачов О.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_3 за дов. від 27.12.2017 № 75/17;

від відповідача: ОСОБА_1 за дов. від 27.02.2018 № 544;

від ВДВС: не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія «ОСОБА_1 України» НАК «Нафтогаз України» (далі стягувач, позивач) звернулася до господарського суду Луганської області зі скаргою від 16.03.2018 № 31/13-877 (вх. № 255-13/18) на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 (далі ВДВС, відділ ДВС), з виконання рішення господарського суду Луганської області від 27.09.2011 по справі № 18/137/2011.

Вказаним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за теплову енергію в сумі 4.925.184,97 грн., пеню в сумі 117168,02 грн., втрати від інфляції в сумі 269511,68 грн., три проценти річних в сумі 81285,02 грн., витрати на державне мито в сумі 25500 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн., та видано наказ від 14.10.2011 № 18/137/2011.

Заявник у скарзі вказав, що у відділу ДВС на виконанні перебував вказаний наказ господарського суду Луганської області.

06.03.2018 на адресу позивача надійшла постанова ВДВС від 28.02.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 29927408 за наказом від 14.10.2011 № 18/137/2011.

Вказана постанова винесена на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», так як боржника внесено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Стягувач у скарзі зазначив, що постанова ВДВС від 28.02.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій винесена незаконно, так як за законом виконавче провадження зупиняється лише у частині стягнення заборгованості за теплову енергію, пені, інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість.

Виконавче провадження щодо стягнення витрат на державне мито в сумі 25500 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн. не повинно зупинятися на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішення суду про стягнення вказаних сум боржником не виконано.

На підставі вказаних доводів стягувач заявив вимоги:

- про визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 ВП № 29927408 з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 14.10.2011 № 18/137/2011, незаконними;

- про визнання постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 ВП № 29927408 з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 14.10.2011 № 18/137/2011 недійсною;

- про зобовязання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління юстиції у Луганській області ОСОБА_2 вжити всі заходи для виконання рішення суду в частині стягнення судового збору.

Відділ ДВС відзивом на скаргу від 28.03.2018 № 2361 проти скарги заперечує посилаючись на те, що 20.03.2018 державним виконавцем, на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме, внесено виправлення до постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 та викладено постанову в такій редакції, що зупинення виконавчого провадження стосується лише стягнення заборгованості за теплову енергію, пені, інфляційних нарахувань та процентів річних, і не стосується стягнення витрат на державне мито в сумі 25500 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.

Представник боржника в судовому засіданні усно проти скарги заперечував посилаючись на виправлення відділом ДВС помилки в оспорюваній постанові.

За клопотанням заявника скарги судове засідання проводилося у режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали скарги, вислухавши представників стягувача та боржника, суд дійшов висновку, що провадження у скарзі підлягає закриттю за таких підстав:

Пунктом 10 частини 1 та частиною 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено:

« 1. Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «ОСОБА_1 України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

4. Виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Таким чином, зупинення виконавчого провадження № 29927408 (з виконання наказу від 14.10.2011 № 18/137/2011) в повному обсязі, в тому числі щодо стягнення витрат на державне мито в сумі 25500 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн., є незаконним.

Разом з тим, відділом ДВС постановою від 20.03.2018 про виправлення помилки у процесуальному документі (яка винесена після подання скарги заявником але до її розгляду судом по суті) внесено виправлення до постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 28.02.2018 та викладено постанову в такій редакції, що зупинення виконавчого провадження стосується лише стягнення заборгованості за теплову енергію, пені, інфляційних нарахувань та процентів річних, і не стосується стягнення витрат на державне мито в сумі 25500 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.

Тобто оспорювану постанову приведено у відповідність з положеннями ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова ВДВС від 20.03.2018 про виправлення помилки у процесуальному документі не оскаржена (сторони виконавчого провадження не подали доказів її оскарження).

Представник стягувача в судовому засіданні пояснив, що його влаштовує виправлення відділом ДВС вказаної помилки.

Таким чином, на час розгляду скарги предмет скарги відсутній.

Абзацом 2 пункту 9.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» визначено що, у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у скарзі підлягає закриттю у звязку з відсутністю предмету скарги.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 233, 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у скарзі закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

29 березня 2018 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали складено 03 квітня 2018 р.

У відповідності до ст. 235 ГПК України ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя В.В. Корнієнко