ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. м. Київ Справа № 911/74/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області, с. Жоравка, Київська область

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське»,

с. Жоравка, Київська область

про стягнення збитків

секретар судового засідання О.О.Стаднік

за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Жоравська сільська рада Яготинського району Київської області звернулась до господарського суду Київської області з позовною заявою б/н від 29.12.2017 року (вх.№63/18 від 09.01.2018 року) року до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське» про стягнення 1123596,00 грн. збитків.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно користується майном та земельними ділянками колишнього КСП «Жоравське» у с. Жоравка, Київської області без оформлення документів на право оренди землі, державної реєстрації права оренди та плати за землю, внаслідок чого, завдав позивачу збитків, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду, та просить суд стягнути з відповідача 1123596,00 грн. збитків (упущеної вигоди) у вигляді недоодержаних доходів від орендної плати за землю.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07.02.2018 року.

До господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 31.01.2018 року (вх.№2059/18 від 31.01.2018 року), в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №173 та №157, у судове засідання 07.02.2018 року не зявився та 06.02.2018 року надіслав до суду електронною поштою відповідь на відзив б/н від 06.02.2018 року (вх.№2529/18 від 06.02.2018 року). Крім того, позивач у відповіді на відзив просить суд провести судове засідання без участі його представника.

У судовому засіданні 07.02.2018 року оголошувалась перерва до 28.02.2018 року.

До господарського суду від відповідача надійшли заперечення на позов б/н від 21.02.2018 року (вх.№3611/18 від 20.02.2018 року).

Представник позивача у судовому засіданні 28.02.2018 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. У судовому засіданні 28.02.20118 року за клопотанням учасників справи продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 13.03.2018 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 13.03.2018 року не зявився та подав через канцелярію суду клопотання б/н від 13.03.2018 року (вх.№4953/18 від 13.03.2018 року) про відкладення підготовчого засідання.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.03.2018 року проти даного клопотання заперечив та просив суд закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу №911/74/18 до розгляду по суті на 03.04.2018 року.

До господарського суду 03.04.2018 року від позивача надійшла заява б/н від 03.04.2018 року (вх.№6531/18 від 03.04.2018 року) про зменшення позовних вимог та письмові пояснення б/н від 03.04.2018 року (вх.№6534 від 03.04.2018 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Подані документи не беруться судом до уваги, оскільки, розгляд підготовчого провадження неодноразово відкладався, у звязку із неявкою позивача та за клопотаннями позивача про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 28.02.2018 року розгляд підготовчого провадження було продовжено на тридцять днів, а зазначені клопотання було подано вже після закриття підготовчого провадження у справі.

Крім того, письмові пояснення, які подано після закриття підготовчого провадження, містять ОСОБА_3 №1 з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 12.03.2018 року та інші документи, датовані 12.03.2018 року, які були складені вже після порушення провадження у справі. Тому, суд не надає оцінку зазначеним доказам.

У судовому засіданні 03.04.2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з урахуванням поданої 03.04.2018 року заяви про зменшення розміру позовних вимог та письмових пояснень.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.04.2018 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що він є власником спірної земельної ділянки, що належить підприємству на підставі Державного акту на право постійного користування землею та Державного акту на право колективної власності на землю, а тому, у нього відсутні підстави укладати договори оренди землі з Жоравською сільською радою Яготинського району Київської області.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення 3 сесії 22 скликання Жоравської сільської ради народних депутатів від 01.12.1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Жоравське» (КСП «Жоравське») надано у постійне землекористування 294,9 га землі в межах згідно з планом землекористування для сільськогосподарського виробництва та видано ОСОБА_3 акт серія І-КВ №001567 на право постійного користування землею.

На підставі рішення 3 сесії 22 скликання Жоравської сільської ради народних депутатів від 01.12.1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству «Жоравське» (КСП «Жоравське») передано у колективну власність 1643,1 га землі для сільськогосподарського виробництва та видано ОСОБА_3 акт серії КВ без номера на право колективної власності на землю.

Рішенням загальних зборів членів КСП «Жоравське» від 25.02.2000 року ухвалено заснувати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Жоравське» шляхом зміни організаційно-правової форми КСП «Жоравське» з повним правонаступництвом і передачею усіх майнових (у тому числі прав на землю) прав та обовязків та затверджено Статут і Установчий договір Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське».

Рішенням Жоравської сільської ради №80-ХІ-ХХІІІ від 19.04.2000 року «Про припинення права постійного користування землею КСП «Жоравське» у відповідності до статей 27, 29 Земельного кодексу України припинено право користування землею КСП «Жоравське» загальною площею 294,9 га.

Позивач стверджує, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Жоравське» у період з 19 квітня 2000 року по даний час фактично користується земельними ділянками загальною площею 26,45 га. в адміністративних межах Жоравської сільської ради та в межах населеного пункту села Жоравка Яготинського району Київської області без оформлення належним чином правовстановлюючих документів на користування землею (договору оренди землі). Мета користування - для експлуатації та обслуговування господарських будівель та дворів товариства, розміщених на цих земельних ділянках.

У звязку із реорганізацією КСП «Жоравське» в Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Жоравське» до цього товариства перейшли права на нерухоме майно КСП «Жоравське», яке складається з господарських будівель і споруд.

Як зазначає позивач, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Жоравське» продовжує користуватися вказаним нерухомим майном та земельними ділянками колишнього КСП «Жоравське», але без оформлення документів на право оренди землі, державної реєстрації права оренди та плати за землю. Загальний період безпідставного користування земельними ділянками становить з 19.04.2000 року по даний час.

На підтвердження викладених обставин, позивач посилається на довідку Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області від 15.09.2017 року №186 виданої про те, що Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Жоравське» в адміністративних межах Жоравської сільської ради використовуються обєкти нерухомого майна, які розміщені на земельних ділянках комунальної власності; довідку №170 від 04.09.2017 року видану Жоравською сільською радою про те, що СТОВ «Жоравське» у період з 20.04.2000 року по даний час фактично користується земельними ділянками в межах населеного пункту с. Жоравка без оформлення правовстановлюючих документів на право користування землею (договору оренди землі) та сплати орендної плати за землю. Земельні ділянки знаходяться під господарськими будівлями та спорудами СТОВ «Жоравське» в загальній площі 26,45 га.; довідку №216 від 24.07.2009 р. Виконкому Жоравської сільської ради про те, що обєкти ТОВ «Жоравське», які розташовані на земельних ділянках під господарськими будівлями та дворами знаходяться за адресами (згідно переліку); рішення Виконавчого комітету Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області №37 від 24.09.2008 року про присвоєння адрес обєктам ТОВ «Жоравське», які розташовані на земельних ділянках під господарськими будівлями та дворами згідно додатку (додаток додається). Майно перебуває на балансі відповідача, про що також свідчить довідка СТОВ «Жоравське» №111 від 24.09.2009 року.

Постійною земельною комісією Жоравської сільської ради, у складі: голови постійної земельної комісії - ОСОБА_4, членів - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та голови Жоравської сільської ради ОСОБА_7, впродовж 2014-2017 років здійснювались обстеження спірних земельних ділянок під господарськими будівлями та дворами, на яких розташовані нежитлові будівлі СТОВ «Жоравське».

Комісією встановлено, що відповідач СТОВ «Жоравське» без оформлення документів на право користування та без державної реєстрації цього права у відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України користується наступними земельними ділянками: площею 0,40 га за адресою: вул. 1-го Травня, 183, с. Жоравка, Яготинського району, Київської області (млин); площею 0,85 га за адресою: вул. Шкільна, 3, с. Жоравка (контора); площею 1,90 га за адресою: вул. 1-го Травня, 182, с. Жоравка (комора); площею 0,30 га за адресою: вул. Шкільна, 170, с. Жоравка (їдальня); площею 0,50 га за адресою: вул. Шевченка, 1, с. Жоравка (баня); площею 17,4 га за адресою: вул. Полтавська, 65, с. Жоравка (тракторна бригада); площею 5,1 га за адресою: вул. Полтавська, 66, с. Жоравка (господарський двір №1).

За результатами обстеження складено акти від 04.08.2014 року, 21.11.2015 року, 20.07.2015 року, 20.07.2016 року, 14.09.2017 року.

Жоравською сільською радою направлялась на адресу відповідача вимога - лист від 23.02.2017 року №47 про обовязкове укладення договору оренди та сплати орендної плати. Однак, відповідач на вказаний лист відповіді не надав.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що користування відповідачем земельною ділянкою, на якій знаходяться належні йому на праві власності об'єкти нерухомості, без правовстановлюючих документів позбавило орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримати, якби його право не було порушено, у звязку з чим, йому завдано збитки у вигляді неодержаної орендної плати за землю (упущеної вигоди) у розмірі 3% за рік від нормативної грошової оцінки землі.

Загальна сума збитків по двом ділянкам за період з 29.12.2014 року по 29.12.2017 року за розрахунками позивача складає 1123596,00 грн.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Жоравське» посилається на те, що він є правонаступником КСП «Жоравське», в тому числі і щодо вищевказаних земельних ділянок.

Рішенням загальних зборів членів КСП «Жоравське» від 25.02.2000 року ухвалено заснувати СТОВ «Жоравське» шляхом зміни організаційно-правової форми КСП «Жоравське» з повним правонаступництвом і передачею усіх майнових (у тому числі прав на землю) прав та обовязків та затверджено Статут і Установчий договір Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське».

Відповідно до Установчого договору про створення та діяльність СТОВ «Жоравське», зареєстрованого районною державною адміністрацією Яготинського району Київської області №93 від 28.02.2000 року за реєстраційним №497, ТОВ створене в процесі реорганізації та є юридичним правонаступником Колективного сільськогосподарського підприємства «Жоравське» (КСП «Жоравське»). Майно та майнові права ТОВ складаються з: основних і оборотних фондів та майнових прав КСП, що передаються ТОВ в результаті реорганізації КСП в порядку правонаступництва по майну та майнових правах КСП; продукції, що виготовлена ТОВ у результаті його господарської діяльності; отриманих доходів та прибутку; іншого майна та майнових прав, що були надбані ТОВ на законних підставах.

Відповідно до передавального акту від 28.02.2000 року на підставі рішення загальних зборів від 25.02.2000 року створеному у порядку правонаступництва шляхом зміни організаційно-правової форми СТОВ «Жоравське» від КСП «Жоравське» передано для продовження діяльності усі майнові права та обовязки, у тому числі права на землю.

Відповідач посилається на наступні, встановлені у постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року у справі №911/4649/15 та постанові Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі №810/6685/13-а обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установами і організаціям разом з цими обєктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди.

Аналогічна норма міститься і у ч. 2 ст. 120 діючого Земельного кодексу України.

Пункт 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визначає, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Обовязок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року.

Разом з цим п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 року №449 «Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, з огляду на викладене, право користування земельною ділянкою, набуте Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Жоравське» в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення.

Право колективної власності КСП «Жоравське» на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1643,1 га, у тому числі сіножатей 225,1 га посвідчене державним актом серії КВ, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 26.12.1995 за №4-1. Вказаний державний акт на право колективної власності на землю КСП «Жоравське» недійсним не визнаний та не скасований. (Постанова Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі №810/6685/13-а).

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, відповідач вважає, що СТОВ «Жоравське» засновано шляхом зміни організаційно правової форми КСП «Жоравське» з повним правонаступництвом та передачею всіх майнових прав, у тому числі прав на землю. Право користування земельними ділянками, набуте СТОВ «Жоравське» в установленому порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення. ОСОБА_8 ОСОБА_3 не скасовані в установленому законом порядку і станом на момент прийняття рішення у справі є чинними.

Крім того, судом враховуються норми п. 2 ст. 92 Земельного кодексу України (згідно з якою право постійного користування земельною ділянкою набувають підприємства державної та комунальної форм власності), оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х „Перехідні положення Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 (справа № 1-17/2005) використання терміна „набувають, що означає „ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь, після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках до введення в дію нового Земельного кодексу України. Така ж правова позиція судом враховується щодо юридичних осіб.

Згідно ст. 80 Земельного кодексу України, суб'єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

За змістом ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 288.1. ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

За загальними положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, шкоди у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), судом, крім спеціальних норм, беруться до уваги загальні положення статті 22, глави 82 Цивільного кодексу України, частини другої статті 224 Господарського кодексу України. Крім того, для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), так і ступінь вини в розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України. Судом враховуються обставини вчинення господарюючими суб'єктами дій щодо оформлення відповідного землекористування та факти своєчасного виявлення контролюючими органами користування земельними ділянками без оформлення правовстановлюючих документів, а також вчинення дій щодо спонукання суб'єкта оформити право землекористування.

Відповідно до п.3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19.04.1993р. №284, відшкодуванню підлягають зокрема збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, встановлений ст. 156 Земельного кодексу України є виключним, та не передбачає такої підстави настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, як неоформлення правовстановлюючого документу.

Судом встановлено, що наведені позивачем у позовній заяві обставини, свідчать, що у період з 2000 року по 2017 рік між сторонами існував невирішений спір щодо права відповідача користуватися земельною ділянкою (права постійного користування чи оренди), яке заперечується позивачем, шляхом реалізації його законного права вирішення спору в судовому порядку.

Позивач Жоравська сільська рада Яготинського району Київської області був обізнаний, що спірними землями з 2000 року, як він сам і зазначає, користується відповідач. Однак, починаючи з 2000 року і по 2018 рік позивач не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір оренди землі.

В даному випадку, суд враховує поведінку держави в особі органу місцевого самоврядування Жоравської сільської ради Яготинського району Київської, який своїми діями протягом тривалого часу погоджувався з поведінкою відповідача СТОВ «Жоравське», не заперечуючи використання ним спірних земельних ділянок і не вживаючи заходів по їх вилученню або оформленню.

Відповідач, що є правонаступником КСП «Жоравське», використовує земельні ділянки з 2000 року на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ №001567 та Державного акту на право колективної власності серії КВ, але Жоравська сільська рада Яготинського району Київської області лише в 2018 році звернулась до відповідача з відповідною вимогою про стягнення збитків, що свідчить про використання земельної ділянки за відома Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області протягом близько вісімнадцяти років на умовах, які були у попереднього власника вказаної земельної ділянки.

Також, суд враховує, що в даному випаду застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків може бути застосовано при наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка відповідача, самих збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою порушника та збитками, а також за наявності вини.

До позовної заяви позивач додає акти постійно діючої земельної комісії Жоравської сільської ради, у складі: голови постійної земельної комісії - ОСОБА_4, членів - ОСОБА_5, ОСОБА_6 та голови Жоравської сільської ради ОСОБА_7, впродовж 2014-2017 років якою здійснювались обстеження спірних земельних ділянок під господарськими будівлями та дворами, на яких розташовані нежитлові будівлі СТОВ «Жоравське».

Однак, зазначені факти заперечуються відповідачем. Представник відповідача під час розгляду справи зазначив, що представники СТОВ «Жоравське» не були присутніми при здійсненні зазначених обстежень. ОСОБА_8 також не містять ПІБ осіб, які проводили обстеження, а наявні тільки підписи, на що також звертав увагу суду відповідач. Суду не надано оригіналів зазначених актів для огляду у судовому засіданні.

Додана до позовної заяви копія листа Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області №47 від 23.02.2017 року про звернення до директора СТОВ «Жоравське» із пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки не може братись судом до уваги, оскільки, відсутні належні докази надіслання такого листа, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні 03.04.2018 року і на що також звертав увагу відповідач. Оригінал зазначеного листа також не було надано суду для огляду.

Тобто, Жоравська сільська рада Яготинського району Київської області не надала належних доказів звернення до відповідача із пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки, що має враховуватись при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України.

А тому, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту направлення відповідачу листа з пропозицією укласти договір оренди.

Частиною 2 ст. 157 Земельного кодексу України встановлено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року № 284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" затверджено Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (надалі - Порядок).

Відповідно до частини 1 Порядку, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Частиною 2 Порядку встановлено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відповідно до частини 3 Порядку, відшкодуванню підлягають: інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані (неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про створення Яготинською районною державною адміністрацією комісії із визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам та належним чином оформлених ОСОБА_8 комісії про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, що є обовязковою умовою для нарахування збитків і закріплено в затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 року №284 порядку «Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам».

Надані позивачем до позовної заяви акти постійної земельної комісії від 04.08.2014 року, від 21.11.2015 року, від 20.07.2016 року, від 14.09.2017 року не є належними доказами визначення та відшкодування збитків, оскільки, містять інформацію про здійснені обстеження земельних ділянок в адміністративних межах Жоравської сільської ради та населеного пункту села Жоравка під господарськими дворами та будівлями, які використовує СТОВ «Жоравське» та не свідчать про визначення збитків.

Суд також зазначає, що при пред'явленні вимоги про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди), особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, для прийняття рішення про повне відшкодування упущеної вигоди, протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Звертаючись із заявою про стягнення збитків у формі неотриманого доходу, кредитор повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б його розмір, однак цього позивачем зроблено не було.

Позивач обґрунтовує збитки у вигляді неодержаного доходу, виходячи з розрахунку, основним елементом якого є нормативна грошова оцінка земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що дата оцінки земельної ділянки для нормативної грошової оцінки земельної ділянки це дата, вказана в технічній документації.

При цьому, матеріали справи не містять повної технічної документації встановленого зразка з даними про дату проведення нормативної грошової оцінки землі, позивачем до позовної заяви надано тільки сторінки 7,8,11,12 нормативної грошової оцінки. Окрім того, позивачем надано титульну сторінку технічної документації з нормативної грошової оцінки земель села Жоравка Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області та Висновок державної експертизи землевпорядної документації від 24.12.2010 року №1553-25 НО (на 2-х арк.), який дійсний протягом строку дії обєкта державної експертизи, але не більше 3-х років від дня його видачі.

Разом з тим, ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель», зокрема, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

У матеріалах справи відсутнє таке рішення Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області.

ОСОБА_8 вказує на неправомірність здійсненого позивачем розрахунку суми збитків, оскільки він не має належного документального підтвердження.

Крім того, з позовної заяви не вбачається, за користування якої саме земельної ділянки позивач просить стягнути збитки, оскільки, позивач зазначає про неправомірне користування відповідачем двома земельними ділянками площею 1643,1 га. та 294,9 га., а розраховує збитки, зазначаючи площу - 26,45 га., що є значно меншою ніж площа за двома Державними актами. ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам і доказам, доданим до позовної заяви.

Викладені вище обставини та факти свідчать про відсутність в діях СТОВ «Жоравське» протиправної поведінки та вини, тобто про відсутність у діях відповідача складу цивільного правопорушення (ст. 1166 ЦК України), що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З документів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено наявності збитків (упущеної вигоди), отже, позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 06.04.2018 року.

Суддя Д.Г. Заєць