КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. м. Київ Справа № 910/18071/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно протоколу судового засідання від відповідача-1: згідно протоколу судового засідання від відповідача-2: згідно протоколу судового засідання від третьої особи: згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" та ОСОБА_2
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від14.12.2017
суддя Турчин С.О.
повний текст складено19.12.2017
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті", смт. Коцюбинське, м. Ірпінь, Київська обл.
до1) Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, м. Київ 2) приватного підприємства "Київська оціночна група", м. Київ
третя особа, без заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_2, м. Київ
провизнання недійсним договору

За результатом розгляду апеляційних скарг Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби (надалі-відповідач 1), приватного підприємства "Київська оціночна група" (надалі-відповідач 2) про визнання недійсним договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314 укладеного між Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Приватним підприємством "Київська оціночна група" з моменту його укладення.

Звертаючись до суду із вказаним позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» зазначає, що договір на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314 укладений з порушенням ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки порушує приписи ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. ст. ст. 10, 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Крім того, позивач як на підставу недійсності вказаного договору також посилається на те, що такий був укладений без згоди власника майна, а ТОВ "Аверс-Сіті" не був замовником та стороною договору на проведення оцінки майна ( т. 1, а.с. 7-10).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18071/17 та призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 залучено до участі у справі № 910/18071/17 третю особу без заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 (надалі-третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17 (суддя Турчин С.О., м. Київ, повний текст складено 19.12.2017) у задоволенні позову відмовлено повністю ( т. 2, а.с. 42-48).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності господарського договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314, укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2, а також те, що проведення оцінки арештованого майна позивача здійснюється у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та підставою для проведення оцінки є саме постанова державного виконавця.

Також місцевим господарським судом було відмовлено в задоволенні поданого третьою особою клопотання про припинення провадження в справі № 910/18071/17 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314 з підстав невідповідності останнього нормам законодавства та порушенням ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст.ст. 202, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 7, 10, 11 "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ст.ст. 7, 13, 58 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 175-176 Господарського кодексу України та ст.ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17, товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (надалі-скаржник-1/ТОВ «Аверс-Сіті») звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідачів.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ТОВ «Аверс-Сіті» вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. При цьому, скаржник-1 з посиланням на приписи ст.ст. 202, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 10, 11 "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що спірний договір було укладено відповідачем -1 без згоди власника майна, а ТОВ "Аверс-Сіті" не був замовником та стороною договору на проведення оцінки майна.

Крім того, за твердженнями ТОВ «Аверс-Сіті» місцевим господарським судом не було враховано те, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби не є власником майна чи особою в якої майно перебуває на законних підставах, і, як наслідок, не може звертатись за оцінкою майна на яке накладеного арешт без доведення того факту, що майно належить на праві власності саме боржнику у виконавчому провадженні.

Апеляційна скарга ТОВ «Аверс-Сіті» мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, а саме, ст.ст. 202, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 10, 11 "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», а також норм процесуального права.

Також не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17, ОСОБА_2 (надалі- скаржник-2/ОСОБА_2.) звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким припинити провадження у справі № 910/18071/17.

Так, за доводами заявниці апеляційної скарги місцевий господарський суд повинен був припинити провадження у справі, оскільки заявлений позивачем позов по своїй суті є скаргою на дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 22.01.2016 виданого Ірпінським міським судом Київської області у справі № 367/7827/14-ц, а тому не може бути розглянутий в господарському суді. Однак, суд першої інстанції відмовив у задоволенні поданого ОСОБА_4 клопотання про припинення провадження у справі, чим порушив норми процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у складі колегії суддів: головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л. відмовлено ТОВ "Аверс-Сіті" у задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17; апеляційну скаргу ТОВ "Аверс-Сіті" - залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 головуючий суддя - Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Тищенко О.В., Яковлєв М.Л. апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без руху.

У зв'язку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, розпорядженням № 09.01-08/359/18 від 12.02.2018 відповідно до п.п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду з метою вирішення питання щодо повернення апеляційних скарг/відкриття провадження у справі у встановлений процесуальний строк було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/18071/17.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Разіна Т.І., судді Чорна Л.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 задоволено клопотання ТОВ "Аверс-Сіті" та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17; задоволено клопотання ОСОБА_2 та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17; об'єднано апеляційні скарги ТОВ "Аверс-Сіті" та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17 в одне апеляційне провадження; прийнято до провадження апеляційні скарги та призначено їх до розгляду га 27.02.2018.

26.02.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярію) від Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби надійшов відзив № 910/18071/17/20.3-03 від 21.02.2018 на апеляційні скарги ТОВ "Аверс-Сіті" та ОСОБА_4

Так, у відзиві на апеляційні скарги відповідач-1 зазначає про необґрунтованість та безпідставність доводів, викладених у апеляційній скаргах як позивача так і третьої особи та просить відмовити у їх задоволенні, а оскаржуваний судовий акт залишити без змін. При цьому, відповідач -1 зазначає, що підставою для проведення оцінки арештованого майна позивача є не господарський договір, а постанова державного виконавця, відповідно до приписів ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас, оскільки між відповідачем-1 та відповідачем -2 відсутні майново-господарські зобов'язання, які виникають на підставі господарських договорів то проведення оцінки арештованого майна повинно здійснюватися на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження» та підставою для проведення такої оцінки є постанова державного виконавця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку пр. відмову в задоволені позову.

Також, відповідач-1 зазначає, що суд першої правомірно відмовив у задоволенні клопотання про припинення провадження у справі, з огляду на те, що предметом даного спору є визнання недійсним договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314 на підставі ст. 203 Цивільного кодексу України

26.02.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярію) від товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" надійшло клопотання б/н від 23.02.2018 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 задоволено клопотання ТОВ "Аверс-Сіті" про відкладення розгляду справи № 910/18071/17; розгляд апеляційних скарг відкладено на 03.04.2018.

03.04.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярію) від Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби надійшли пояснення у справі, відповідно до яких відповідач -1 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення-без змін.

У судовому засіданні представник скаржника-1 (позивача) вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав.

Представник скаржника -2 (третя особа) у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Також, просив суд апеляційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» залишити без задоволення.

Представник відповідача -1 доводи апеляційних скарг заперечував, з викладених у відзиві на них підстав та просив апеляційні скарги ТОВ «ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Інші учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю відповідача-2.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши думку представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, що 16.02.2016 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим Валентином Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50162314 щодо боржника -ТОВ "Аверс-Сіті" (позивача у справі) з примусового виконання виконавчого листа №367/7827/14-ц від 22.01.2016, виданого Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ТОВ "Аверс-Сіті" на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 15583877,82 грн. ( т. 1, а.с. 14-15).

08.09.2016 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. винесено постанову про призначення експерта ( т. 1, а.с. 22-24).

Так, в даній постанові від 09.09.2016 зазначено, що згідно із актами опису и арешту майна № 1 від 28.07.2016, № 2 від 28.07.2016, від 18.08.2016 та від 19.08.2016 було описано та арештовано майно боржника, а саме: квартира № 330, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 75,6 кв. м.; квартира № 248, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 46,6 кв. м.; квартира № 50, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 75,0 кв. м.; квартира № 115, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 76,0 кв. м.; квартира № 124, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 105,2 кв.м.; квартира № 315, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 49,3 кв. м.; квартира № 197, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 105,0 кв. м.; квартира № 195, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 73,0 кв. м.; квартира №223, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 73,2 кв. м.; квартира №190, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 75,6 кв. м.; квартира № 309, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 50,5 кв. м.; квартира № 57, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 104,9 кв. м.; квартира № 228, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 108,3 кв. м.; квартира № 230, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 75,2 кв. м.; квартира № 408, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 76,10 кв. м.; квартира № 452, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26 корпус 1, загальною площею 75,1 кв. м.; квартира № 398, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 104,9 кв. м.; квартира № 312, що знаходиться за адресою: смт. Коцюбинська, вул. Пономарьова, 26, корпус 1, загальною площею 48,7 кв. м.;

Також вказаною постановою було призначено експерта - приватне підприємство "Київська оціночна група" в особі Іщенка Олега Сергійовича, сертифікат 17100/14 виданий Фондом державного майна України 23.10.2014, строк дії до 23.10.2017.

Предметом даного спору є вимога позивача до відповідачів про визнання недійсним договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що спірний договір укладений між відповідачем -1 та відповідачем -2 з порушенням ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 203 ЦК України, оскільки порушує приписи ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. ст. ст. 10, 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Без згоди власника майна, а ТОВ "Аверс-Сіті" не був замовником та стороною договору на проведення оцінки майна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що між відповідачами відсутні майново-господарські зобов'язання, які виникають на підставі господарських договорів, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказаним укладення такого договору, а тому проведення оцінки арештованого майна позивача здійснюється у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та підставою для проведення оцінки є постанова державного виконавця.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Під час укладання багатостороннього договору крім замовника оцінки стороною договору може виступати особа-платник, якщо оплату послуг суб'єкта оціночної діяльності здійснює інша особа, а не замовник. У цьому випадку на платника як сторону договору поширюються обмеження, зазначені в статті 8 цього Закону. Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки. ( ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" ).

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 (чинного на час прийняття постанови про призначення експерта) визначено, що учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Статтею 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Як експерт або спеціаліст може бути запрошена будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов'язаний надати письмовий висновок, а суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові державного виконавця, а також надати усні рекомендації щодо дій, які виконуються за його присутності. Експерт, спеціаліст і суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання мають право на винагороду за надані ними послуги. Розмір винагороди визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Винагорода та інші витрати, зумовлені проведенням експертизи, наданням висновку спеціаліста або звіту суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання належать до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За відмову без поважних причин від надання висновку чи за надання висновку, що містить завідомо неправдиві відомості, експерт несе кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений державним виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі такого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений державним виконавцем. Копії постанови державного виконавця про призначення у виконавчому провадженні експерта, спеціаліста або суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання надсилаються сторонам у триденний строк з дня її винесення.

У пункті 2.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5 (у чинній редакції на час призначення експерта) роз'яснено, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), для оцінки майна (майнових прав) - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Тобто, з аналізу положень Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, можна прийти до висновку, що господарський договір не являється єдиною правовою підставою для здійснення суб'єктом оціночної діяльності оплатних дій, спрямованих на оцінку майна та майнових прав.

Оцінка майна проводиться і у інших випадках, встановлених законодавством України, що передбачено ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність".

Зі змісту ст. 10, ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" випливає, що відносини із суб'єктом оціночної діяльності можуть бути побудовані на підставі договору, який визначає права і зобов'язання його сторін. Наявність такого договору є обов'язковою умовою, коли між суб'єктами права мають виникнути майново-господарські відносини.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Організаційно-господарськими визнаються господарські зобов'язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов'язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 176 ГК України).

Судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку, підставою для проведення оцінки арештованого майна позивача є не господарський договір, а постанова державного виконавця, відповідно до ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що між відповідачами відсутні майново-господарські зобов'язання, які виникають на підставі господарських договорів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено наявність господарського договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314, укладеного між Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Приватним підприємством "Київська оціночна група" так і не надано самого договору.

Доказів, які б свідчили про протилежне позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції.

Місцевим господарським судом правомірно було відхилено посилання позивача про те, що ТОВ "Аверс-Сіті" мав виступати замовником оцінки та про необхідність згоди власника майна та проведення конкурсу, з яким і погоджується колегія суддів, оскільки в даному випадку правовою підставою для здійснення оцінки арештованого майна є постанова державного виконавця.

Судова колегія апеляційного господарського суду встановивши, що між відповідачами відсутні майново-господарські зобов'язання, які виникають на підставі господарських договорів, проведення оцінки арештованого майна позивача здійснюється у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження" та підставою для проведення оцінки є постанова державного виконавця, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України ( в редакцій чинній на момент подання такого клопотання), виходячи з наступного.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Відповідно до п. 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки, предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору на проведення оцінки майна арештованого у виконавчому провадженні № 50162314 з підстав невідповідності останнього нормам законодавства та порушенням ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 203 ЦК України, то підстави для припинення провадження у даній справі відсутні.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_2 (щодо вимоги скасувати рішення місцевого господарського суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України), а тому така апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище.

Оскільки між відповідачем-1 та відповідачем-2 господарського договору не існує то будь-які посилання/аргументи заявника апеляційної скарги (ТОВ «Аверс-Сіті») про те, що такий договір (неіснуючий договір) порушує приписи актів цивільного законодавства, у розумінні ч. 1 ст. 203 ЦК України є неспроможними.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційних скаргах обставин.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, інші доводи скаржників 1, 2, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Також, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 та Розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс-Сіті" та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/18071/17 залишити без змін.

2. Справу № 910/18071/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 04.04.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна