КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. Справа№ 910/14503/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

при секретарі: Ярмак О.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 12.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кононця Вадима Валерійовича

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 14.12.2017 (повне рішення складено 20.12.2017)

у справі № 910/14503/16 ( суддя Т.М. Ващенко )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кононця Вадима Валерійовича

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про припинення правовідношення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" у серпні 2016 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кононця Вадима Валерійовича (надалі - Банк), в якому просило визнати припиненими зобов'язання за Договором кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та Договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 25.02.2011, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк" шляхом вчинення позивачем правочинів зарахування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі №910/14503/16 позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.09.2017 у справі №910/14503/16 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ "Євробанк" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 у справі № 910/14503/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова Вищого господарського суду України мотивована тим, що Господарським судом міста Києва та Київським апеляційним господарським судом не було дотримано вимог статей 32-34, 43, 82, 84, 105 Господарського процесуального кодексу України щодо встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. В силу статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

За наслідками нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/14503/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" задоволено повністю:

- визнано припиненим зобов'язання за Договором кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк", шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

- визнано частково припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" у розмірі 18 497 386,00 грн. за Договором кредиту №ЮЛ-114/2011-К від 25.02.2011, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк", шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що на дату вчинення позивачем правочину зарахування вимоги ТОВ "Аваль-брок" до ПАТ КБ "Євробанк" та вимоги ПАТ КБ "Євробанк" до ТОВ "Аваль-брок" відповідали критерію зрілості, а відтак внаслідок вчинення позивачем такого одностороннього правочину зарахування однорідних зустрічних вимог, який залежить виключно від волевиявлення однієї із сторін та не залежить від його прийняття іншою стороною, правовідносини сторін за Договором кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 припинились у повному обсязі, а за Договором кредиту №ЮЛ-114/2011-К від 25.02.2011 у відповідній частині.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що укладення позивачем з громадянином ОСОБА_3 Договору відступлення права вимоги №1/16, за яким останнім було відступлено позивачу свої вимоги до Банку за Договором банківського вкладу №Д-28299/USD від 23.05.2016, є неправомірним, оскільки за умовами Договору банківського вкладу №Д-28299/USD від 23.05.2016 вкладник не може здійснювати відступлення прав за цим договором без попереднього письмового погодження Банком та припиняти будь-які зобов'язання перед Банком, що виникають із будь-яких інших підстав, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за ініціативою вкладника.

Також апелянт зазначає, що станом на дату вчинення правочину зарахування строк виконання Банком своїх зобов'язань за Договором банківського вкладу №Д-28299/USD від 23.05.2016 не настав.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові №3-174гс16 від 06.04.2016 грошове зобов'язання банку перед клієнтом може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму, в той час як сам факт укладення договору відступлення не призводить до виникнення грошового зобов'язання.

Апелянт зазначає, що громадянин ОСОБА_3 є пов'язаною з Банком особою, у зв'язку з чим зарахування зустрічних вимог за Договором банківського вкладу №Д-28299/USD від 23.05.2016 суперечить п. 2 ч. 8 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивачем було направлено дві заяви про зарахування зустрічних вимог за Договором позики від 23.05.2016, в той час як позивачем не направлялось банку заяви про зарахування вимог за Договором банківського вкладу №Д-28299/USD від 23.05.2016;

На думку апелянта, місцевим господарським судом було проігноровано, що Договір про надання Траншу №1 від 23.05.2016, за яким позивачем набуто право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги від 10.06.2016 містив арбітражне застереження, згідно якого ТОВ "Альфа-брок" мало звертатись із позовом про випинання зобов'язань за Договором кредиту у зв'язку із зарахуванням вимог за Договором про надання Траншу №1 від 23.05.2016 до компетентного суду Республіки Кіпр.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі №910/14503/16, справу призначено до розгляду, запропоновано сторонам у справі у визначені судом строки подати через канцелярію суду письмові пояснення, заперечення, відзив на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимогст. 263 ГПК України).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 задоволено клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Євробанк" про залучення третьої особи та залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

01.03.2018 третьою особою надано суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтримує апеляційну скаргу Банку, посилаючись на те, що на момент розгляду даної справи у Банку вже була розпочата процедура ліквідації, а відтак задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому порядку, визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в той час, як вимога позивача про припинення правовідносин є прямим порушенням передбаченого цим Законом порядку задоволення вимог кредиторів Банку.

Крім того, положення ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлюють заборону зарахування зустрічних вимог.

01.03.2018 від Головного слідчого управління Національної поліції України на адресу суду надійшов лист, в якому старший слідчий в ОВС повідомляв походження коштів наданих Банку у позику згідно Договору про надання Траншу №1 від 23.05.2016 та вказував, що 28.02.2018 вказані кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001306.

03.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача для приєднання до матеріалів справи надійшла копія ухвали Печерського районного суду міста Києва від 30.03.2018 у справі №757/15505/18-к, якою накладено арешт на кошти в сумі 600 000 доларів США, розміщені на рахунку ПАТ «КБ «Євробанк», ідентифікаційний номер 33305163, №0001.

Позивач своїм правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представником позивача у судових засіданням надано суду усні пояснення, згідно з якими останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги Банку та вказує, що рішення місцевого господарського суду у повній відповідності до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представники відповідача та третьої оосби надали суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких підтримали подану апеляційну скаргу на підставі доводів, зазначених у ній, та просили оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Альфа-брок" у задоволенні позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

25.02.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" (позичальник за умовами договору) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк" (кредитодавець за умовами договору) було укладено Договір кредиту №ЮЛ-36/2011-К, за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу грошові кошти у тимчасове користування у сумі 9 843 437,50 грн. зі сплатою 11,0 % річних, строком до 23.02.2017 (з урахуванням змін, внесених Додатковим договором від 30.12.2011 та Договорами про внесення змін №1 від 23.02.2012, №2 від 21.02.2013, №3 від 20.02.2015 та №4 від 22.02.2016).

У відповідності до пункту 9.1 цього Договору в редакції, викладеній у Договорі про внесення змін №2 від 21.02.2013, позичальник зобов'язується повернути кредитодавцю кредит у термін, зазначений у п. 1.3 цього договору. Повернення кредиту до настання зазначеного терміну вважається достроковим.

29.06.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" (позичальник за умовами договору) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк" (кредитор за умовами договору) було укладено Договір кредиту №ЮЛ-114/2011-К, за умовами якого відповідач відкриває позивачу невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті, ліміт якої складає 19 000 000, 00 грн. зі сплатою 11,0 % річних із терміном повернення до 02.07.2016 (з урахуванням змін, внесених Договорами про внесення змін № 3 від 01.07.2015 та № 4 від 06.01.2016).

Згідно пунктів 9.1 та 9.2 Договору кредиту № ЮЛ-114/2011-К позичальник повинен повернути кредитодавцю кредит шляхом повернення кожного траншу не пізніше останнього дня строку дії Кредитної лінії, зазначеного у пункті 1.4 цього Договору. Повернення кредиту або його частини до настання зазначеного терміну вважається достроковим. Позичальник має право достроково повернути кредит або його частину. У випадках передбачених цим договором або чинним законодавством України, позичальник зобов'язаний самостійно та/або на вимогу кредитодавця повернути кредит достроково.

23.05.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк" (позичальник) та компанією JanolioHoldingsLimited, юридичною особою, яка створена та діє відповідно до законодавства Республіки Кіпр (позикодавець) було укладено Договір позики, за умовами якого компанія JanolioHoldingsLimited надає Банку за його письмовою заявкою транші в межах суми 600 000 доларів США зі сплатою 5% річних із терміном повернення позики до 30.05.2016.

23.05.2016 між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк" (Банк) та громадянином ОСОБА_3 (вкладник) укладено Договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами "Строковий з виплатою процентів наприкінці строку") № Д-28299/USD (надалі - Договір депозиту), за яким банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти в розмірі 650 000 доларів США та зобов'язується виплачувати вкладнику 6,5% річних. Строк розміщення вкладу - з 23.05.2016 до 23.06.2016.

10.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" (новий кредитор) та ОСОБА_3 (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №1/16, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору належне йому право грошової вимоги до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" за Договором банківського вкладу (депозиту) з Правилами "Строковий з виплатою процентів наприкінці строку") №Д-28299/USD від 23.05.2016 щодо погашення заборгованості, процентів та інших платежів, визначених цим договором. Розмір суми заборгованості Банку станом на дату укладення Договору №Д-28299/USD від 23.05.2016 (грошовий еквівалент прав вимоги) становить 13 231 458, 85 грн., що еквівалентно сумі 529211,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення Договору.

16.06.2016 позивач листом №16/06/67 від 15.06.2016 повідомив відповідача про набуття ним на підставі Договору відступлення права вимоги №1/16 від 10.06.2016 права вимоги за Договором депозиту, що підтверджується відмітною Банку про отримання даного повідомлення вх. №2500-бт.

10.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Аваль-брок" (новий кредитор) та компанією JanolioHoldingsLimited (первісний кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору належне йому право грошової вимоги до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" за Договором позики від 23.05.2016 щодо погашення заборгованості, процентів за користування позикою, комісій та інших платежів, визначених цим договором позики. Розмір суми заборгованості Банку за Договором позики станом на дату укладення Договору (грошовий еквівалент прав вимоги) становить 15015926,75 грн., що еквівалентно сумі 600583,33 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату укладення Договору.

15.06.2016 позивач листом №15/06/01 від 15.06.2016 повідомив відповідача про набуття ним на підставі Договору відступлення права вимоги від 10.06.2016 права вимоги за Договором позики від 26.05.2016, що підтверджується відміткою Банку про отримання даного повідомлення вх. №1575.

16.06.2016 ТОВ "Аваль-брок" надіслало ПАТ КБ "Євробанк" заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вих. №16/06/66 від 15.06.2016), в якій заявило про припинення зобов'язання зі сплати боргу в сумі 15 015 926,75 грн. за основною сумою заборгованості за Договором кредиту № ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 внаслідок зарахування боргу перед Банком в сумі 15 015 926,75 грн. за Договором позики від 23.05.2016 відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 10.06.2016. Залишок за непогашеним грошовим зобов'язанням позивача перед відповідачем за Договором кредиту №ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 становить 3 984 073,25 грн.

Відповідач отримав вищевказану заяву позивача 16.06.2016, що підтверджується відміткою Банку про отримання даного повідомлення вх. №2499-бт.

16.06.2016 позивач направив відповідачу заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог (вих. №16/06/68від 15.06.2016), в якій зазначив про припинення зобов'язання зі сплати боргу в сумі 9 750000,00 грн. за основною сумою заборгованості за Договором кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та

3 481 458, 85 грн. за основною сумою заборгованості за Договором кредиту №ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 внаслідок зарахування боргу відповідача в сумі 13 231 458,85 грн. за Договором депозиту відповідно до Договору про відступлення права вимоги №1/16 від 10.06.2016. Залишок за непогашеним грошовим зобов'язанням позивача перед відповідачем за Договором кредиту №ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011 становить 502 614,40 грн.

Відповідач отримав вищевказану заяву позивача 16.06.2016, що підтверджується відміткою Банку про отримання даного повідомлення вх. №2498-бт.

17.06.2016 на підставі рішення Правління Національного банку України №73-рш від 17.06.2016 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення №1041 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Євробанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до вищезазначеного рішення розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 17 червня 2016 року до 16 липня 2016 року включно, призначено Кононця В.В. уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ КБ "Євробанк".

01.07.2016 Банк надав ТОВ "Аваль-брок" довідку вих. №01-10.1/2620-БТ, в якій зазначено, що залишок заборгованості позивача станом на 30.06.2016 по кредитам за Договорами кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та №ЮЛ-114/2011-К від 29.06.2011, становить 9750000,00 грн. та 19000000,00 грн. відповідно.

У зв'язку з тим, що відповідач не визнає погашення заборгованості за вказаними Договорами кредиту, ТОВ "Альфа-брок" звернулось до місцевого господарського суду з даним позовом про визнання припиненими правовідносин за Договором кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 у повному обсязі, а за Договором кредиту №ЮЛ-114/2011-К від 25.02.2011 - у відповідній частині.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 задоволено вимоги позивача в повному обсязі з тих причин, що місцевий господарський суд прийшов до висновку про відповідність вчинених позивачем правочинів зарахування вимогам законодавства, у зв'язку з чим правовідносини сторін припинились у межах, заявлених позивачем.

Щодо доводів апелянта та третьої особи про невідповідність вказаних правочинів вимогам законодавства колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно частини 3 статті 203 Господарського Кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог, здійснене за заявою однією із сторін є одностороннім правочином, момент вчинення якого пов'язується виключно з моментом вчинення такою стороною відповідної дії, тобто вчинення відповідної заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до положень частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено заборону на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зарахування зустрічних однорідних під час тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Тобто, останнім днем строку, протягом якого могла бути вчинена заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є день, який передує даті введення у банку тимчасової адміністрації.

Аналогічний правовий висновок про те, що моментом припинення зобов'язань сторін згідно з надісланими відповідачем заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог є дата самої заяви (а не день її отримання), викладений у постанові Вищого господарського суду України від 02.02.2015 у справі №908/1811/14.

Крім того, Верховний Суд України у постанові №3-255гс15 від 24.06.2015 вказав, що зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двохсторонніх правовідносин.

З наведеного правового висновку вбачається, що правочин щодо зарахування зустрічних однорідних вимог є вчиненим з моменту волевиявлення однієї із сторін. При цьому, про волевиявлення сторони на припинення взаємних зобов'язань свідчить вчинення нею всіх необхідних дій для настання правових наслідків на підставі такого правочину. В даному випадку необхідними діями однієї із сторін, які свідчать про волевиявлення суб'єкта правочину на зарахування зустрічних однорідних вимог, є складення відповідної заяви та направлення її іншій стороні.

Таким чином, саме з моменту направлення відповідних заяв спірні зобов'язання вважається припиненими.

Аналогічний правовий висновок щодо визначення моменту настання передбачених ст. 601 Цивільний кодекс України наслідків вчинення відповідного правочину - припинення зобов'язання з моменту направлення такої заяви іншій стороні зобов'язання, викладений у постанові Вищого господарського суду України від 18.03.2015 у справі № 910/15419/14.

Варто зазначити, що наведена правова позиція цілком кореспондується із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною 11.06.2014 у справі № 6-14932св14, в якій суд касаційної інстанції визначив дату вчинення правочину про зарахування однорідних вимог датою, від якої складено та направлено іншій стороні відповідну заяву.

Отже, зважаючи на те, що спірні правочини зарахування були вчиненні 16.06.2016, а тимчасову адміністрацію введено у ПАТ КБ "Євробанк" 17.06.2016 (тобто, на наступний день після вчинення спірних правочинів), то обмеження, встановлені приписами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до спірних правочинів зарахування не застосовуються, оскільки станом на дату їх вчинення, вказаний Закон до правовідносин сторін не підлягав застосуванню.

При цьому, одночасно із вчиненням вказаних правочинів має місце припинення зустрічних вимог сторін. Тобто, у момент, коли позивачем було вчинено зарахування (надану Банку відповідні заяви), мало місце і припинення зустрічних вимог сторін, а тому як до спірних правочинів зарахування, так і до оспорюваного відповідачем факту припинення зустрічних зобов'язань сторін положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не можуть бути застосовані, оскільки станом на 16.06.2016 (дата вчинення правочинів зарахування) у Банку не було введено тимчасову адміністрацію, та відповідно правовідносини сторін у даному випадку не підпадали під правове регулювання цього Закону.

Наведені висновки спростовують доводи відповідача та третьої особи про невідповідність спірних правочинів зарахування приписам ст. 36, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як щодо неможливості вчинення зустрічного зарахування вимог, так і щодо неможливості вчинення зарахування із особами, які визнані пов'язаними із Банком.

При цьому, оскільки правовідносини сторін за Договором кредиту №ЮЛ-36/2011-К від 25.02.2011 та за Договором кредиту №ЮЛ-114/2011-Квід 25.02.2011 у відповідних межах припинились до введення тимчасової адміністрації у Банку (тобто, станом на 16.06.2016 фактично мало місце задоволення вимог позивача до відповідача та навпаки), а розгляд даного спору жодним чином не має наслідком задоволення вимог позивача, як кредитора Банку, які фактично були задоволені 16.06.2016, то абсолютно безпідставними є твердження третьої особи про те, що позовні вимоги ТОВ "Альфа-брок" є прямим порушенням передбаченого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" порядку задоволення вимог кредиторів Банку.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що правомірність договору відступлення прав вимоги б/н від 10.06.2016, враховуючи положення статті 204 Цивільного кодексу України (в яких закріплена презумпція правомірності правочину), позивачем у встановленому законом порядку не спростована (не доведена його нікчемність або недійсність у судовому порядку).

Щодо посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №3-174гс16 від 06.04.2016 стосовно того, що грошове зобов'язання банку перед клієнтом може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму, в той час як сам факт укладення договору відступлення не призводить до виникнення грошового зобов'язання, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком місцевого господарського суду, що висновки Верховного Суду України, що містяться у вказаній постанові, в співвідношенні з даною справою, не є прийнятими з мотивів неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а предмет спору та правовідносини у справі №3-174гс16 не можна вважати подібними з правовідносинами у даній справі.

Натомість, згідно з правовою позицією Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові №6-65цс13 від 18.09.2013 та у постанові №6-12цс14 від 09.04.2014, зобов'язання за договором банківського вкладу (депозиту) не є такими, що нерозривно пов'язані з особою вкладника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає неприйнятними доводи апелянта, що позивач вчинив два правочини зарахування зустрічних вимог за Договором позики від 23.05.2016, в той час як позивачем не направлялось банку заяви про зарахування вимог за Договором банківського вкладу №Д-28299/USD від 23.05.2016, оскільки, як вірно зазначено місцевим господарським судом, допущена у абз. 3 заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог вих. №16/06/68 від 15.06.2016 (вх. №2498-бт від 16.06.2016) описка не може вважатись такою, що зумовлює неоднакове трактування (розуміння) щодо яких саме вимог та за якими договорами позивач вчиняє даний правочин зарахування.

Твердження апелянта щодо неможливості вчинення правочинів зарахування у даному випадку, оскільки зобов'язання позивача з повернення кредиту за Договорами кредиту не є такими, що настали, спростовуються положеннями спірних кредитних договорів (п. 9.1 у Договору кредиту №ЮЛ-36/2011-К, п.п. 9.1, 9.2 Договір кредиту №ЮЛ-114/2011-К), якими передбачено можливість позичальника здійснити погашення заборгованості достроково.

Крім того, відповідно до пункту 3 "Основні умови розміщення і зберігання вкладу" Договору банківського вкладу (депозиту) з Правилами "Строковий з виплатою процентів наприкінці строку) №Д-28299/USD від 23.05.2016 сторонами було погоджено, що ОСОБА_3 (вкладник) передає на зберігання Банку грошові кошти в розмірі 650000 доларів США у строк з 23.05.2016 до 23.06.2016.

У відповідності до наданих відповідачем Правил (договірних умов) розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ КБ "Євробанк", а саме п. 1.10 Банк повертає вкладнику кошти, перераховані останнім до Банку у разі якщо у термін дати, в яку вкладник розміщує грошові кошти на вкладний рахунок (в даному випадку - 23.05.2016) вкладник перерахував до Банку грошові кошти в сумі, яка не відповідає розміру суми вкладу, зазначеному у Договорі (в даному випадку - 650000 доларів США).

У пункті 2.8.4 наведених Правил передбачено, що якщо вкладник ініціює зняття коштів з рахунку у сумі, після зняття якої залишок коштів на такому рахунку буде меншим за встановлений Договором незнижувальний (мінімальний) залишок, вважається, що цією датою вкладник ініціює припинення Договору, наслідок чого вкладнику видаються всі кошти, що знаходяться на рахунку, Договір вважається припиненим, а рахунок закривається.

При цьому, місцевим господарським було встановлено, а відповідачем не доведено протилежного, що сума коштів на рахунку вкладника становила 529 211,00 доларів США, що не відповідає погодженій сторонами Договору №Д-28299/USD від 23.05.2016 сумі вкладу.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що станом на дату вчинення позивачем правочину зарахування шляхом направлення заяви №16/06/68від 15.06.2016 строк виконання Банком своїх грошових зобов'язань за Договором депозиту був таким, що настав, оскільки згідно п. 2.8.4 та п. 1.10 Правил станом на 10.06.2016 у Банку був наявний обов'язок із повернення суми вкладу вкладнику, проте термін виконання такого обов'язку Банку не вказаний, є цілком обґрунтованим та правомірним.

До того ж, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується і висновком місцевого апеляційного господарського суду, що із системного аналізу ст. 601 Цивільного кодексу України вбачається, що умова зрілості вимог, за якими може бути вчинено правочин зарахування, була закріплена законодавцем з метою недопущення порушення прав особи, у якої обов'язок виконати грошове зобов'язання перед іншою особою виникне значно пізніше ніж обов'язок у у боржника за зустрічним позовом.

Зважаючи на те, що граничний термін виконання позивачем своїх зобов'язань перед відповідачем повинен був наступити значно пізніше ніж у Банку, проте Договорами кредиту передбачено право позивача на дострокове виконання такого зобов'язання, то відповідачем не доведено наявності в нього матеріально-правового інтересу у оспоренні виконання позивачем свого грошового зобов'язання, як і не доведено наявності порушеного права ПАТ КБ "Євробанк" у зв'язку з вчиненням таких правочинів зарахування, а відтак відсутні правові підстави для висновку про невідповідність правочинів зарахування вимогам ст. 601 Цивільного кодексу України.

Місцевим господарським судом також із посиланням на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 14.04.2009 у справі №32/426-6/248 цілком доречно зазначено, що інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням. В силу цього для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони.

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент розгляду справи місцевим господарським судом) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Статтею 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що ч. 2ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставіКонституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент розгляду справи місцевим господарським судом) підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду (арбітражу), крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, та спорів, передбачених пунктом 4 частини 1 цієї статті.

Водночас, відповідно до частини 3статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Положеннями статей 7,8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини 1статті 16 Цивільного кодексу України, частини 3статті 1 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент розгляду справи місцевим господарським судом, передбачено,шо ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; угода про відмову від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Тобто третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. У зв'язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається.

Відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом.

У разі відсутності такого застереження господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору арбітражем, оформленої відповідним зверненням до суду.

В даному ж випадку, відповідач посилається на п. 13.2 Договору позики, який був укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Євробанк" (позичальник) та компанієюJanolioHoldingsLimited. В той же час, між сторонами угоди про передачу спорів на розгляд компетентного суду Республіки Кіпр укладено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16.

Також у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-316цс15 Верховний Суд України визнав правомірними висновки судів попередніх інстанцій, згідно з якими, якщо в договорі відсутній іноземний елемент, то правомірним буде звернення до національного суду за захистом порушеного права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися:

спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також

спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що у зв'язку з укладенням позивачем та компанією JanolioHoldingsLimited відповідного Договору відступлення, хоча нове зобов'язання не виникає і відбувається лише заміна кредитора у існуючому зобов'язанні, проте новий кредитор не набуває у зв'язку з цим особливостей правового статусу первісного кредитора, відповідно у такому зобов'язанні зник іноземний елемент.

Аналогічний правовий висновок за тотожних обставин справи викладений у постанові Верховного Суду від 16.02.2018 у справі № 910/13318/16.

Викладене абсолютно спростовує твердження відповідача про те, що ТОВ "Альфа-брок" мало звертатись із позовом про припинення зобов'язань за Договором кредиту у зв'язку із зарахуванням вимог за Договором про надання Траншу №1 від 23.05.2016 до компетентного суду Республіки Кіпр.

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в рішенні обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 267, 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Євробанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кононця Вадима Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/14503/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/14503/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/14503/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх