ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Справа № 915/49/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

секретар судового засідання Мавродій Г.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 дов.№б/н від 09.12.2017,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 дов. № 17/1-5488 від 17.07.17

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю МІК, 69006, м.Запоріжжя, вул.Північне шосе, 69а

до відповідача: Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект, 54018, м.Миколаїв, проспект Богоявленський, 42А

про: стягнення з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект заборгованості (заява про зменшення позовних вимог №190218/02 від 19.02.2018) в розмірі 136 326,35 грн. з якої: 108 952,80 грн. основна заборгованість, 7 953,55 грн. інфляційні втрати, 16 513,06 грн. пеня, 2 906,94 грн. 3% річних.

19.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю МІК звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №0109/06 в якій просить суд стягнути з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект заборгованості в розмірі 136 410,40 грн. з яких: 108 952,80 грн. основна заборгованість, 7 953,55 грн. інфляційні втрати, 17 077,23 грн. пеня, 2 906,94 грн. 3% річних.

Товариство з обмеженою відповідальністю МІК 19.02.2018 надано до суду заяву про зменшення позовних вимог в якій просить суд стягнути з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект заборгованості в розмірі 136 326,35 грн. з яких: 108 952,80 грн. основна заборгованість, 7 953,55 грн. інфляційні втрати, 16 513,06 грн. пеня, 2 906,94 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору №730 від 28.04.2016 в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.02.2018.

У підготовчому засіданні 20.02.2018 за клопотанням відповідача підготовче засідання було відкладено на 21.03.2018 для врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.03.2018 продовжено проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 12.04.2018

Відповідач у наданому 03.04.2018 до суду відзиві вказав, що сума заборгованості за Договором відповідачем сплачена платіжними дорученнями №1693, №1696, №1698, №1673, №1695 від 12.03.2018 та №2045 від 20.03.2018. Також, просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до мінімально можливого розміру. В обґрунтування зазначає, що відповідач є обєктом державної власності , що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Велика тривалість циклу виробництва продукції відповідача потребує постійної і достатньої кількості оборотних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та комплектуючих. У звязку з чим відповідач змушений постійно користуватись банківськими кредитами в тому числі і в іноземній валюті. Внаслідок девальвації гривні, відповідач останнім часом зазнає постійних фінансових втрат у вигляді сплати процентів за кредитами та нарахувань курсових збитків. Такі обставини свідчать про залежність відповідача від зовнішніх обставин і, як наслідок, про складне фінансове становище відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

28.04.2016 між Державним підприємством Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю МІК (далі постачальник) було укладено Договір №730 (далі Договір), у відповідності до умов якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, передбачених даним Договором, поставити покупцю спецодяг, спецвзуття, засоби індивідуального захисту, текстильну продукцію, хімію та паливно мастильні матеріали, протипожежне обладнання, зазначений в Специфікації №1, що є Додатком №1 до цього Договору, а покупець зобовязаний прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені даним Договором (п.1.1 Договору).

Згідно п.1.2 Договору, загальна кількість товару, що підлягає поставці, по сортам, групам, підгрупам, видам, маркам, типам розміром визначаються Специфікацією №1 та іншими Специфікаціями, які в подальшому, при виробничій необхідності, можуть бути оформлені та підписані сторонами.

У відповідності до п. 3.1 Договору, поставка товару здійснюється видами транспорту, визначеними за згодою сторін. Постачальник зобовязується поставити товар на умовах поставки DDP м.Миколаїв (склад постачальника або склад перевізника), відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів «INCOTERMS» у редакції 2010 року (п.3.2 Договору).

Пунктом 3.6 Договору визначено, що товар поставляється в наступні строки: 14 календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення покупця про готовність прийняти товар. Поставка здійснюється на підставі та у відповідності до підписаної сторонами Специфікації (п.3.7 Договору).

Відповідно до п. 3.9 Договору, при передачі товару покупцю, постачальник зобовязаний надати оригінали наступних документів: - рахунок фактуру; - видаткову накладну; - товарно транспортну накладну. У разі ненадання/надання не в повному обсязі покупцю вищезазначених супровідних документів або надання неналежно оформлених супровідних документів, товар вважається непоставленим.

Згідно п. 4.1 Договору, поставка здійснюється за цінами, які зазначені у специфікації №1 і включають всі податки, збори й інші обовязкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування й інші видатки постачальника, повязані з поставкою товару. Ціна на товар зазначається в Специфікації №1 та може бути змінена тільки за взаємною згодою сторін , шляхом підписання Додаткової угоди до цього Договору (п.4.2 Договору).

У п. 4.3 Договору зазначено, що сума договору на момент підписання Специфікації №1 становить 4 752,00 грн. в т.ч. ПДВ 792,00 грн. В подальшому сума договору може збільшуватися на суму підписаних Специфікацій.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що оплата по даному Договору здійснюється наступним чином: у розмірі 100% від суми Специфікації здійснюється покупцем протягом 20 календарних днів від дати поставки товару на склад покупця. Датою оплати товару вважається дата списання коштів з поточного рахунку покупця (п.5.3 Договору).

Згідно п. 10.1 Договору, даний Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2017. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобовязань (у тому числі гарантійних) за даним Договором.

Відповідно до п. 11.2 Договору, усе листування, пересилання документів, повідомлень, заяв і претензій, повязаних з виконанням даного Договору, або що випливають із нього, повинні направлятися сторонами безпосередньо на адреси, зазначені в даному Договорі, у відповідності зі строками й порядком, установленими чинним законодавством і даними Договором.

Позивач на виконання договірних зобов'язань та на підставі специфікації №10 від 12.10.2016 (а.с.15), №13 (а.с16), №14 від 31.01.2017 (а.с.17), №15 від 10.03.2017 (а.с.18), №16 від 23.03.2017 (а.с.19), здійснив поставку товару на загальну суму 108 952,80 грн., що підтверджується:

- видатковою накладною №РН-04/20/14 від 20.04.2017 на суму 5 142,00 грн. (а.с.26);

- видатковою накладною № РН-04/20/13 від 20.04.2017 на суму 1050,00 грн. (а.с.27);

- видатковою накладною № РН-04/20/12 від 20.04.2017 на суму 91 140,00 грн. (а.с.28);

- видатковою накладною № РН-03/24/24 від 24.03.2017 на суму 1101,60 грн. (а.с.29);

- видатковою накладною № РН-03/24/25 від 24.03.2017 на суму 5119,20 грн. (а.с.30);

- видатковою накладною № РН-03/24/23 від 24.03.2017 на суму 5400,00 грн. (а.с.31).

Вказаний товар був отриманий уповноваженою особою відповідача на підставі довіреностей: 12ААЕ №905531/1141 від 18.04.2017 (а.с.32), 12ААЕ №905529/1139 від 18.04.2017 (а.с.33), 12ААЕ №904984/594 від 06.03.2017 (а.с.34), що підтверджується підписом уповноваженої особи на видаткових накладних.

Представник відповідача в судових засіданнях підтвердив факт отримання товару за видатковими накладними.

Відповідач вимоги Договору в частині своєчасної та повної оплати вартості отриманого від позивача товару не виконав, та станом на день подання позову до суду основний борг відповідача становив 108 952,80 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що сума заборгованості за Договором відповідачем сплачена у повному обсязі, в підтвердження чого посилається на платіжні доручення №1693 від 12.03.2018 в сумі 5142,00 (а.с.70), №1696 від 12.03.2018 в сумі 5400,00 грн. (а.с.71), №1698 від 12.03.2018 в сумі 5 119,20 грн. (а.с.69), №1673 від 12.03.2018 в сумі 1050,00 грн. (а.с.72), №1695 від 12.03.2018 в сумі 1101,60 грн. (а.с.73), №2045 від 20.03.2018 в сумі 91140,00 грн. (а.с.92).

Позивач підтвердив факт сплати основної заборгованості відповідачем.

Відповідно до п.2) ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідач здійснив сплату заборгованості згідно Договору №730 від 28.04.2016 в сумі 108 952,80 грн., під час розгляду справи судом, то провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 108 952,80 грн. згідно Договору №730 від 28.04.2016 підлягає припиненню у звязку з відсутністю предмету спору.

У відповідності до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України обумовлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, задоволенню інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно вимог ст. 712 ЦК України, - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (Товари), а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п. 7.5 Договору, у випадку порушення більше, ніж на 30 календарних днів строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період нарахування пені від суми заборгованості.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.184-186) нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 16 513,06 грн. нараховану на загальну суму заборгованості 108 952,80 грн. за період з 10.06.2017 по 02.01.2018.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що оплата по даному Договору здійснюється наступним чином: у розмірі 100% від суми Специфікації здійснюється покупцем протягом 20 календарних днів від дати поставки товару на склад покупця. Так, поставка товару була здійснена 20.03.2017 та 20.04.2017, тобто остаточною датою для здійснення відповідачем оплати за поставлений товар є 10.04.2017 та 10.05.2017 відповідно. З урахуванням п.7.5 Договору, 10.05.2017 та 10.06.2017 починається перебіг 6-місячного строку для нарахування пені.

Так, за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми «Законодавство» та з урахуванням вірного визначення кількості днів прострочення та періоду виникнення заборгованості пеня, яка нарахована позивачем правомірно за період з 10.06.2017 по 10.12.2017 становить 13 776,19 грн.

В частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2 736,87 грн. (16 513,06 грн. 13 776,19 грн.) слід відмовити.

Відповідач у наданому до суду відзиві просить суд зменшити розмір штрафних санкцій до мінімально можливого розміру. В обґрунтування зазначає, що відповідач є обєктом державної власності , що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Велика тривалість циклу виробництва продукції відповідача потребує постійної і достатньої кількості оборотних коштів для закупівлі необхідних матеріалів та комплектуючих. У звязку з чим відповідач змушений постійно користуватись банківськими кредитами в тому числі і в іноземній валюті. Внаслідок девальвації гривні, відповідач останнім часом зазнає постійних фінансових втрат у вигляді сплати процентів за кредитами та нарахувань курсових збитків. Такі обставини свідчать про залежність відповідача від зовнішніх обставин і, як наслідок, про складне фінансове становище відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно із ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, яким приймається рішення.

Враховуючи, вказані норми права, господарський суд, здійснив оцінку поданих доказів, ступінь вини відповідача в простроченні виконання зобовязання за Договором, причини неналежного виконання зобов'язання, та відсутність доказів понесення позивачем значних негативних наслідків внаслідок порушення відповідачем свого зобовязання по Договору, враховуючи інтереси обох сторін, вважає за можливе реалізувати право суду на зменшення розміру пені, передбачене вищенаведеними нормами права, та зменшити розмір суми пені (13 776,19 грн.) - на 50 % до 6 888,10 грн.

Отже, розмір пені який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання умов Договору становить 6 888,10 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних в загальному розмірі 2 906,94 грн. за період з 10.05.2017 по 09.01.2018.

Так, за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми «Законодавство» та з урахуванням вірного визначення періоду виникнення прострочення сплати заборгованості (з суми 11 620,80 грн. за 1 день 10.05.2017 0,96 грн.; з суми 108 952,80 грн.(11 620,80 грн. + 97 332,00 грн.) за період з 11.05.2017 по 09.01.2018 2 185,03 грн.), розмір 3% річних який підлягає задоволенню становить 2 185,99 грн.

В частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 720,95 грн. (2 906,94 грн. 2 185,03 грн.) слід відмовити.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні в загальному розмірі 7 953,55 грн. за період з травня 2017 року по листопад 2017 року.

Судом за допомогою програми «Законодавство» перевірений розрахунок

інфляційних за період з травня 2017 року по листопад 2017 року та визначено що розмір інфляційних становить 7955,81грн., але враховуючи принцип диспозитивності стягненню підлягають інфляційні у розмірі 7 953,55 грн. які заявлені позивачем в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене зменшені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того що, згідно ст.129 ГПК України, у разі частково задоволення позову, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (Судовий збір розраховано: 132 868,53 грн. (задоволені позовні вимоги)/136 326,35 грн. (заявлені позовні вимоги) =0,97% Х 2044,90 грн. (сплачений судовий збір за зменшені позовні вимоги) = 1983,55 грн. (судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача).

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 195, 220, п.2 ч.1 ст. 231, 233, 238, 240, 241 ГПК, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Державного

підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект 108 952,80 грн. основного боргу.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства Науково-виробничий комплекс газотурбобудування Зоря-Машпроект (54018, м.Миколаїв, проспект Богоявленський, 42А, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МІК (69006, м.Запоріжжя, вул.Північне шосе, 69а, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) 7 953,55 грн. (сім тисяч девятсот пятдесят три грн. 55 коп.) - інфляційних втрат, 6 888,10 грн. (шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім грн. 10 коп.) - пені, 2 185,99 грн. (дві тисячі сто вісімдесят пять грн. 99 коп.) 3% річних та 1 983,55 грн. ( одна тисяча девятсот вісімдесят три грн. 55 коп.) судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 12.04.2018, повний текст рішення складено 17.04.2018.

Суддя Н.О.Семенчук