РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2018 р.

м. Київ

Справа № 911/233/18

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін

позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, )

до фізичної особи-підприємця Басістої Олесі Михайлівни (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)

про стягнення боргу, процентів, пені, комісії за договором банківського обслуговування,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н від 17.01.2018 Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до фізичної особи-підприємця Басістої Олесі Михайлівни про стягнення 20803,86 грн боргу, 41385,60 грн процентів, 35501,04 грн пені, 7484,33 грн комісії за договором банківського обслуговування.

Позов обґрунтований наступним:

- 17.06.2013 фізична особа - підприємець Басіста Олеся Михайлівна звернулась з заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про відкриття рахунку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

- відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитні ліміти, на поточний рахунок № 9681 у наступному розмірі: 17.06.2013 - 15000,00 грн; 26.07.2013 - 22000,00 грн; 01.03.2014 - 22000,00 грн; 02.03.2014 - 21762,24 грн.

-

- відповідач суми заборгованості не сплатив, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з останнього 20803,86 грн боргу, 41385,60 грн процентів, 35501,04 грн пені, 7484,33 грн комісії.

Ухвалою від 12.02.2018 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов - протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив - до 07.03.2018; відповідачу - заперечення з доказами в обґрунтування його доводів та доказами направлення копій позивачу - до 13.03.2018.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується конвертом (вх. № 5861/18 від 23.02.2018) з ухвалою господарського суду Київської області від 12.02.2018, що був повернутий ПАТ «Укрпошта» на адресу суду з відміткою «не запитано».

Крім того, у зв'язку з тим, що відповідач не отримав ухвалу від 12.02.2018 про відкриття провадження у справі, суд із супровідним листом від 27.03.2018 повторно направив вказану ухвалу на адресу відповідача. Конверт ( вх. № 11320/18 від 11.04.2018) був повернутий ПАТ «Укрпошта» на адресу суду з відміткою «не запитано».

Оскільки судом було надіслано ухвалу суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інша адреса суду повідомлена не була, останній вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

17.06.2013 фізична особа - підприємець Басіста Олеся Михайлівна звернулась з заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про відкриття рахунку.

Згідно вказаної заяви відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://pb.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування.

Вказаними Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено:

3.2.1.1.1. Кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - «Ліміт»). Техніко- економічне обгрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта;

3.2.1.1.3. Кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті процентів та винагороди;

3.2.1.1.6. Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта;

3.2.1.4.: За користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Розмір відсотків та порядок їх списання встановлений п.п. 3.2.1.4.1.1., 3.2.1.4.1.2. тощо;

3.2.1.4.4. Клієнт сплачує Банку комісію за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг;

3.2.1.5.1. При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати;

3.2.1.5.4. Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитні ліміти, на поточний рахунок № 9681 у наступному розмірі: 17.06.2013 - 15000,00 грн; 26.07.2013 - 22000,00 грн; 01.03.2014 - 22000,00 грн; 02.03.2014 - 21762,24 грн. Вказаний факт підтверджується довідкою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про розміри встановлених кредитних лімітів № 08.7.0.0.0/58 від 14.11.2017.

Приписами ст.ст. 175, 173 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позивачем не надано суду доказів з яких можливо було б встановити дату надання кредиту відповідачу (банківські виписки тощо), водночас суду подано виписку за період з 02.06.2014 по 14.11.2017, з якої вбачається сума заборгованості - 20803,86 грн та дата винесення її на прострочення - 02.06.2014, що, крім іншого, підтверджує факт надання банком кредитних коштів відповідачу.

Відтак, вбачається, що банк належним чином виконав свої зобов'язання в частині надання відповідачу кредитних коштів, внаслідок чого у відповідача виник обов'язок повернути останні та сплатити проценти за користування вказаними коштами.

Водночас, відповідачем обов'язку з повернення кредитних кошів виконано не було, у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 20803,86 грн, що підтверджується випискою з рахунку, що надана банком (копія міститься в матеріалах справи).

Позивач звертався до відповідача з претензією № 30617KIY0S0DT від 12.07.2017, в якій просив погасити існуючу заборгованість. Вказаний факт підтверджується описом вкладення у цінний лист від 17.07.2017, копія якого міститься в матеріалах справи. Водночас, претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Умовами та правилами надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", що надані до позовної заяви, передбачено:

3.2.1.4.: За користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Розмір відсотків та порядок їх списання встановлений п.п. 3.2.1.4.1.1., 3.2.1.4.1.2. тощо.

3.2.1.5.1. При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту , передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному у п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку якщо кредит надавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату сплати.

3.2.1.5.4. Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

На підставі викладеного, позивачем нараховано відповідачу 41385,60 грн процентів за користування кредитом, 35501,04 грн пені, 7484,33 грн комісії за договором банківського обслуговування.

Щодо вказаних нарахувань суд зазначає наступне.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ст. 1055 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови та правила надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", на які посилається позивач та які надані останнім до позову, не містять підпису відповідача, а в заяві позичальника від 17.06.2013 відсутня домовленість щодо сплати процентів, пені та комісії за невиконання договору.

При цьому, позивачем не доведено, що саме Умови та правила надання банківських послуг, на які він посилається, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови, в поданій позивачем редакції, мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 та постанові Верховного Суду від 14.02.2018.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів згоди відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в поданій редакції, а відтак останні не можуть вважатись частиною договору, у зв'язку з чим, нарахування процентів, пені та комісії відповідно до положень останніх є безпідставним.

Водночас, щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, законом передбачено право позикодавця отримувати плату за користування кредитом, виражену у процентах від суми кредиту. Водночас, оскільки судом встановлено, що сторони не погодили конкретного розміру процентів за користування кредитом, а процентні ставки, зазначені в Умовах та правилах надання банківських послуг Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", додані позивачем до позову, не приймаються судом з підстав, що викладені вище, суд вважає за необхідне перерахувати розмір процентів з урахуванням облікової ставки Національного банку України в порядку ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Так, згідно поданого позивачем до позовної заяви розрахунку вбачається, що заявлені до стягнення проценти за користування кредитом, розраховані за період з 17.06.2013 по 27.10.2017.

Водночас, позивачем не надано виписки з рахунку позичальника за весь період користування коштами, а відтак у суду відсутня можливість встановити суму заборгованості за період з 17.06.2013 по 01.06.2014 включно, оскільки з розрахунку вбачається що розмір заборгованості постійно змінювався, проте позивачем не подано доказів на підтвердження руху коштів по рахунку, як то банківські виписки тощо, які б підтверджували вказані в розрахунку обставини в частині поточної заборгованості за наданим кредитом в період з 17.06.2013 по 01.06.2014.

Водночас, з поданої суду виписки за період з 02.06.2014 по 14.11.2017 вбачається, що з 02.06.2014 розмір винесеної на прострочення заборгованості відповідача перед позивачем становить 20803,86 грн та у названий період не змінювався, тож суд вважає за необхідне здійснити розрахунок процентів за вказаний період з 02.06.2014 по 27.10.2017 (дата до якої суму процентів розраховано та заявлено позивачем) з урахуванням положень ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Судом здійснено розрахунок процентів за період з 02.06.2014 по 27.10.2017, виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України і винесеної на прострочення суми неповернутого кредиту в розмірі 20803,86 грн, та встановлено, що розмір процентів, що належить стягнути з відповідача 12683,18 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондується з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відтак, беручи до уваги наведені нормативні приписи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 20803,86 грн боргу, 41385,60 грн процентів, 35501,04 грн пені, 7484,33 грн комісії підлягають задоволенню частково, в частині стягнення з відповідача 20803,86 грн боргу по тілу кредиту та 12683,18 грн процентів за користування кредитом. В іншій частині суд відмовляє з підстав недоведеності вказаних вимог, належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Оскільки спір виник з неправильних дій відповідача та враховуючи, що сплачена сума судового збору є мінімальною для даної категорії спору, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 81, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Басістої Олесі Михайлівни (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) 20803,86 грн боргу, 12683,18 грн процентів, а також 1762,00 грн судового збору.

3. В іншій чатині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 13.04.2018.

Суддя А.Ф. Черногуз