ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 березня 2018 р. Справа № 903/893/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_1

про стягнення 2 823,75 грн.

Суддя Шум М.С.

Секретар с/з ОСОБА_2

Представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, дов. №14-72 від 14.04.2017р.

від відповідача: ОСОБА_4, дов. №03-28/01/4978 від 22.12.2017р.

Встановив: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з позовом до Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_1 про стягнення 2 823,75 грн., у тому числі 1 212,53грн. пені згідно п. 7.3 договору, 273,82грн. річних, 1 337,40грн. інфляційних втрат відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовує простроченням відповідачем проведення платежів згідно умов договору про закупівлю природного газу №32У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р.

02.02.2018р. надійшли заперечення на позов, у якому відповідач позовні вимоги заперечив, мотивуючи спливом строку позовної давності та не настанням строку оплати за газ 14 числа кожного місяця.

20.02.2018р. на адресу суду від Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Ухвалою суду від 13.02.2018р. суд, підготовче провадження закрито, розгляд справи призначено на 06.03.2018р. о 11:30 год.

У судовому засіданні 06.03.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.03.2018р. зауважив, що при здійсненні розрахунку штрафних санкцій позивачем були допущені помилки, а саме - не вірно вказано періоди нарахування штрафних санкцій (без врахування вихідних днів та проплат).

Ухвалою суду від 26.02.2018р. підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 27.03.2018р. о 11:55год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзивах.

Заслухавши пояснення представників сторін, визнавши зібрані по справі матеріали достатніми для розгляду спору , господарський суд, -

встановив:

30.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець), в особі директора Департаменту реалізації газу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 27.12.12р. №14-501 та Східноєвропейським національним університетом імені ОСОБА_1 українки (покупець), в особі ректора ОСОБА_6, що діє на підставі статуту, укладений договір про закупівлю природного газу №31У-35В-ТЕ-2 з додатком №1 (а.с. 11-18), згідно з умовами продавець зобовязався поставити імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України), а покупець - прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що продавець передає покупцю в період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ в обсязі до 65,0тис.куб.м., в т.ч. по місяцях кварталів згідно графіку.

Пунктом 3.1. договору обумовлено ціну за 1000 куб.м. природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом та без врахування податку на додану вартість та становить 1 309,20грн. Загальна вартість договору становить 85 098,00грн.

Відповідно до п. 4.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені відтисками печаток сторін.

В подальшому, сторони додатковою угодою №1 від 14.10.2013р. до договору про закупівлю природного газу №31У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р. погодили викласти п. 2.1 статті 2 "Порядок приймання-передачі газу" додатку №1 договору в наступній редакції - кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (а.с. 19).

Угода підписана сторонами, підписи скріплені їх печатками.

На виконання умов договору ПАТ "НАК "Нафтогаз" впродовж січня 2013р. по грудень 2013р. поставив відповідачу природний газ на суму 53 563,31грн.

Постачання відповідачеві природного газу у визначеній кількості стверджується долученими до матеріалів справи актами передачі-приймання природного газу від від 31.01.2013р. на суму 8 542,54грн., від 28.02.2013р. на суму 8 233,56грн., від 31.03.2013р. на суму 8 168,10грн., від 30.04.2013р. на суму 5 196,22грн., від 31.05.2013р. на суму 1 112,82грн., від 30.06.2013р. на суму 1 348,47грн., від 30.09.2013р. на суму 1 276,47грн., від 31.10.2013р. на суму 4 074,23грн., 30.11.2013р. на суму 5 956,86грн., 31.12.2013р. на суму 9 654,04грн. підписаними та скріпленими печатками ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Східноєвропейського національного університету ім. Л.ОСОБА_1 (а.с. 20-29).

Оскільки оплата природного газу, отриманого по договору про закупівлю природного газу №31У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р. відповідачем була проведена несвоєчасно та в порушення умов п. 4.1 договору, то ПАТ НАК Нафтогаз України, звернулося до суду з позовом про стягнення пені, річних та інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договором №31У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р. (п. 7.3) передбачено, що у разі порушення покупцем умов п. 4.1 договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з приписами ст. ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вказана правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-114гс11; 7 листопада 2011 р. у справі № 3-121гс11.

Зважаючи на викладене, підставні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1 212,53грн. згідно ст.230-232, 343 ГК України, ст.ст. 1, 3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" та п. 7.3 договору.

Перевірка розрахунку нарахування пені здійснена судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Щодо нарахованих позивачем 1 337,40грн. інфляційних втрат та 273,82грн. річних, суд, відхиляє доводи позивача щодо неправомірного нарахування позивачем річних та інфляційних втрат, обґрунтованих тим, що таку відповідальність не передбачено в укладеному договорі, з огляду на те, що ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобовязання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення 1 337,40грн. інфляційних втрат та 273,82грн. річних, що останні підставні та підлягають до задоволення згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо ненастання строку оплати 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу та виникнення грошового зобов'язання лише після оформлення та підписання сторонами акта приймання-передачі природного газу, мотивуючи таким:

Судом встановлено відсутність спору між сторонами щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом січня 2013р. по грудень 2013р.., тому прострочення оформлення окремих актів приймання-передачі газу не може змінювати конкретний строк оплати, визначений пунктом 4.1 договору №№31У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р.

Акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на запізніле підписання та/або направлення позивачем актів за період з січня 2013р. по грудень 2013р.

Таким чином зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали б на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п.4.1 договору №31У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р., а прострочення позивача щодо підписання актів та/або направлення не може бути умовою для відстрочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, оскільки саме відповідач спочатку складає акт та обізнаний про обсяг спожитого у відповідному місяці природного газу за показниками лічильників (п.2.3 додатку №1 до договору №31У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р.), тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

Також суд не приймає доводи відповідача щодо не проведення звірки розрахунків та не укладення акту звірки зважаючи на те, що акт звірки взаємних розрахунків не є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в ОСОБА_1" і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку з оплати вартості наданих позивачем послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ОСОБА_4 позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Так, в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов'язується з конкретною вимогою про захист окремого порушено права. Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.02.2018 року у справі №910/9452/17).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Позовна давність тривалістю в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому, згідно статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що пунктом 9.3 договору №32У-35В-ТЕ-2 від 30.01.2013р. встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків, річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Як вбачається з програмно-апаратного забезпечення "Діловодство суду", позивач звернувся до суду 27.11.2017р., відповідно, строк позовної давності за вимогами до відповідача не сплив.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 256 ГПК України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Східноєвропейського національного університету імені ОСОБА_1 (43025, Волинська обл., м. Луцьк, проспект Волі, 13, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 , код 20077720) 2 823,75грн., з них: 1 212,53грн. пені, 273,82грн річних 1 337,40грн. інфляційних втрат та 1 600,00грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

06.04.2018

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя М. С. Шум