КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. Справа№ 910/10157/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

Секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 10.04.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Національного центру " Мала академія наук України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 (повне рішення складено 25.09.2017)

у справі №910/10157/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка"

до Національного центру "Мала академія наук України"

про стягнення 48 046,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Державне підприємство "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" до Національного центру "Мала Академія Наук України" про стягнення 48 046,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання Договору № 08 від 08.01.2014 року позивач надав послуги з оформлення перепусток на працівників, техніку та стоянку транспортних засобів на території позивача, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 48 046,96 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2017, у справі №910/10157/17 позовні вимоги Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" (далі, позивач) до Національного центру "Мала академія наук України" (далі, відповідач), про стягнення 48 046,96 грн. задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Національного центру "Мала Академія Наук України" на користь Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" заборгованість у розмірі 48 046, 96 грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Національний центр "Мала академія наук України" до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. №09-041/1268/18 від 19.02.2018), відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі №910/10157/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу Національний центр "Мала академія наук України" зазначає, що суд першої інстанції не забезпечив дотримання засад судочинства, встановлених ГПК України.

Крім того, до апеляційної скарги позивачем було додане клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 20.09.2017 у справі №910/10157/17

Дане клопотання мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції позивачем було отримано лише 16.01.2018, а тому останній не мав можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Національного центру " Мала академія наук України" було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий судя Отрюх Б.В., судді: Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 відкрито апеляційне провадження, за апеляційною скаргою Національного центру "Мала академія наук України" та призначено до розгляду на 15.03.2018.

Представник відповідача, в судовому засіданні надав пояснення по справі.

Представники позивача, в судове засідання 15.03.2018 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 відкладено розгляд апеляційної скарги Національного центру "Мала академія наук України" на 10.04.2018.

В судовому засіданні 10.04.2018 представник відповідача, надав пояснення по суті спору, підтримав доводи апеляційної скарги Національного центру "Мала академія наук України" та просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі № 910/10157/17 скасувати повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання, призначене на 10.04.2018, повноважні представники позивача не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникові судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасником справи реалізовано.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2014 між Державним підприємством "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" та Національним центром "Мала Академія Наук України" було укладено Договір № 08 про надання послуг.

Згідно із пунктом 1.1. договору замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надавати замовнику послуги з оформлення перепусток на працівників та техніку замовника та стоянки транспортних засобів на території кіностудії згідно з письмовими заявками та наступним тарифами, а замовник зобов'язується приймати надані послуги та сплачувати їх вартість у порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до пункту 2.3 договору, передача та прийняття послуг, наданих виконавцем відповідно до письмової заявки замовника, оформляється підписанням сторонами Акту приймання - передачі наданих послуг.

Пунктом 2.4 договору визначено, що після отримання акту приймання - передачі наданих послуг замовник впродовж 2 (двох) робочих днів зобов'язується його підписати та один примірник повернути виконавцю, або у цей же строк надати виконавцю вмотивовану відмову від підписання акту приймання - передачі наданих послуг.

Згідно із пунктом 2.5 договору сторони погодились, що у разі якщо замовник впродовж строку, вказаного в пункті 2.4 цього договору не надасть виконавцю підписаний примірник акту приймання - передачі наданих послуг, не надасть виконавцю вмотивовану відмову від підписання цього акту, послуги вважаються наданими виконавцем належним чином та прийнятими замовником.

Відповідно до пункту 4.3 договору сторони погодили, що розрахунок за надані послуги здійснюються замовником у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця не пізніше 5 (п'яти) робочих днів після підписання сторонами акту приймання - передачі наданих послуг.

Пунктами 7.2, 7.3 Договору визначено, що сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними які виникли до його укладання з моменту фактичного отримання послуг замовником 01.01.2014 р. (п.3 ст.631 ЦКУ від 16.01.2003 № 435-ІV).

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від зобов'язань, які залишились невиконаними.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України Зобов'язанням, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 903 цього ж Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статтей 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, відповідно до додаткової угоди №2 про внесення змін до Договору №5 від 06.03.2014 вартість Договору №05 від 06.03.2014р. відповідно до фактичного обсягу послуг було зменшено на 697,81 грн., крім того даною додатковою угодою було внесено зміни до пункту 4.1. Договору та встановлено вартість послуг за даним договором у розмірі 2 967,04 гри., у тому числі 494,51 грн. Таким чином, за Договором №05 від 06.03.2014 Національним центром "Мала академія наук України" було оплачено вартість фактично наданих послуг у повному розмірі - 2 967,04 грн, згідно платіжних доручень №609, 857, 858, 1087, 1258,1334 копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, з наявних в матеріала справи листів вбачається, що Національний центр "Мала академія наук України" неодноразово звертався до Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка", щодо витрат на відшкодування послуг з інформаційно-технічного супроводження оформлення договорів оскільки вони не замовлялися Національниим центром "Мала академія наук України".

Також, в своїх доводах Національний центр "Мала академія наук України" наголошував, що вони відсутні в плановій калькуляції до договору, тому кошти на їх фінансування не закладались до кошторису Національного центру "Мала академія наук України" і не можуть бути оплачені Державною казначейською службою України.

Що стосується наявних в матеріалах справи актів звірки взаєморозрахунків, на підставі яких суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги слід зазначити наступне.

Сумма яка була виставлена Національному центру "Мала академія наук України" не визнавалася, оскільки у відповідних графах актів стоїть прочерк, що свідчить про те що суд першої інстанції припустився помилки вказавши зворотнє.

В свою чергу, виписка рахунків і актів за Договором № 05 є звичайною господарською діяльністю, направленою на виконання вимог діючого законодавства, правил та вимог бухгалтерського обліку та звітності і ніяким чином не може бути розцінена як окрема послуга.

Що стосується наявного в матеріалах справи, акта звірки розрахунків, слід зазначити наступне, відповідно до приписів чинного законодавства України, акт звірки - є документом, за яким підприємства звіряють бухгалтерський облік операцій, проте наявність чи відсутність будь- яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами (договором, розрахунками тощо). Відповідно акт звірки не може бути використаний як письмова форма визнання боргу. Первинні документи повинні містити дату здійснення господарської операції, суму платежу, зміст та обсяг господарської операції, інші реквізити. Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків, виступають належними доказами у підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих чи інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків. Виходячи з цього акти звірки взаєморозрахунків не можуть слугувати підтвердженням заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена, постанові ВГСУ від 14.04.2014 справа №908/3427/13.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 Національного центру "Мала академія наук України" підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, всупереч вимог ГПК України не було всебічно та повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а висновки суду, викладені у рішення господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, керуючись законом та нормами матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об'єктивно з'ясовано обставини справи. При цьому, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Національного центру "Мала академія наук України" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 по справі № 910/10157/17 -скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного центру "Мала академія наук України" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі № 910/10157/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 року у справі № 910/10157/17 скасувати повністю.

3. Прийняти по справі № 910/10157/17 нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позову Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка".

4. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на позивача.

5. Стягнути з Державного підприємства "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" (03057, м. Київ, пр.-т Перемоги, 44, ) на користь Національного центру "Мала академія наук України (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 8, ) 2400,00 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

6. Видачу наказу по справі № 910/10157/17 доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/10157/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено та підписано 13.04.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко