ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року справа № 925/172/18

Господарський суд Черкаської області в складі :

Головуючий суддя - Єфіменко В.В.,

з секретарем судового засідання Горбатюк С.В.

представники сторін :

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю ;

від відповідача не зявився;

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщені Господарського суду Черкаської області матеріали справи

за позовом приватного підприємства ЛЮВайС, с. Сарни, Монастирищенський район, Черкаська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ЄВРО КОНСАЛТИНГ, м. Черкаси

про стягнення коштів та відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, посилаючись на невиконання відповідачем зобовязань щодо поставки товару за договором поставки № 05/09-1-17 від 05.09.2017 і в тому числі на статтю 1212 Цивільного кодексу України, просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ЄВРО КОНСАЛТИНГ на користь Приватного підприємства ЛЮВайС безпідставно отримані грошові кошти в сумі 101 460 грн. 80 коп.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ЄВРО КОНСАЛТИНГ на користь Приватного підприємства ЛЮВайС відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 16 288 гри. 81 коп.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що Відповідачем лише частково повернуто безпідставно набуті кошти а саме:

- 11.12.2017 в розмірі 30 000 грн. із призначенням платежу: «Повернення частини помилково перерахованих коштів згідно листа №66 від 22.09.2017 року».

- 18.12.2017 в сумі 39 012,20 грн. із призначенням платежу: «Повернення частини помилково перерахованих коштів згідно листа №66 від 22.09.2017 року».

27.03.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач повідомив суд про те, що загальна сума перерахованих Позивачем на рахунок Відповідача коштів згідно поданих до позову документів складала 627 708,40 грн.

Відповідач на підставі видаткової накладної № А-000369 від 15.09.2017 поставив Позивачу мінеральних добрив на суму 339 873,60 грн.; на підставі видаткової накладної №А-000382 від 22.09.2017 поставлено мінеральних добрив на суму 118 817,60 грн.

Відповідач повернув на рахунок Позивача на підставі платіжних доручень №2071 від 11.12.2017 грошові кошти в сумі 30 000,00 грн., № 2166 від 18.12.2017 - 39 017,20 грн.

На дату подання позовної заяви за Відповідачем рахувалося 100 000,00 грн. заборгованості.

05.03.2018 платіжним дорученням №118 Відповідач перерахував Позивачу 51 000,00 грн., залишок боргу станом на день складання Відзиву складав 49 000,00 грн.

Відповідач вважає, що в повному обсязі позовні вимоги задоволені бути не можуть.

До початку судового засідання, 10.04.2018, від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання у звязку із неможливістю забезпечити явку представника та бажанням відповідача врегулювати спір.

Представник позивача подав до суду письмові заперечення проти заявленого клопотання вважаючи його необґрунтованим посилаючись на те, що відповідач зловживає наданими йому процесуальними правами з метою затягування часу розгляду справи.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши заявлене відповідачем клопотання, приходить до наступного.

Ст.ст.58, 60 ГПК України визначені вимоги щодо представництва осіб у суді та документи, що підтверджують їх повноваження.

Суд бере до уваги, що у Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-ЄВРО КОНСАЛТИНГ, як у юридичної особи, є інші посадові особи, що можуть представляти товариство у судових засіданнях у справі № 925/172/18, або товариство може скористатися послугами адвоката.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлене відповідачем клопотання необґрунтованим, і таким, що задоволенню не підлягає.

Справа розглядається за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

За приписами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача суми безпідставно перерахованих коштів та відсотків за користування цими коштами.

За приписами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (стаття 626 ЦК України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч.1 ст.181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2017 між сторонами укладено Договір поставки №05/09-1-17 (далі Договір) (а.с.16-20), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався поставляти Покупцеві певний Товар, а Покупець зобов'язався приймати і своєчасно оплачувати його на умовах цього Договору.

П.1.2. предметом постачання за цим Договором є мінеральні добрива, в т.ч. рідкі добрива, найменування, асортимент, кількість, ціна, термін та місце поставки яких вказується у Специфікаціях (Додатках), що додаються до цього Договору і є його невід'ємною частиною.

П.4.1. Договору визначено, що розрахунки за Товар здійснюються в національній валюті України, з урахуванням розділу 3 даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника згідно Специфікації (Додатку), що є невід'ємною частиною даного Договору.

05.09.2017 між сторонами було погоджено Специфікацію №1 до Договору (а.с.21-22).

Згідно вищезазначеної специфікації №1 до Договору і рахунку на оплату №А-000000381 від 05 вересня 2017 р. Позивачем було сплачено 06.09.2017 -228 615 гри. 20 коп. та 22.09.2017 - 228 615 грн. 20 коп.

Позивачем зазначено, що Відповідач лише частково повернув безпідставно набуті кошти:

- 11.12.2017 в розмірі 30 000 грн.;

- 18.12.2017 в розмірі 39 012,20 грн.

На час подачі позовної заяви, як стверджує Позивач, основна сума боргу складала 101 460 грн. 80 коп.

05.03.2018 Відповідачем повернено Позивачу частина перерахованих коштів в сумі 51 000 грн., що підтверджується дослідженим в судовому засіданні, платіжним дорученням № 118 (а.с.50).

Позивач, заявляючи позов, просить суд стягнути з Відповідача на користь позивача відсотки за користування чужими грошовими коштами в сумі 16 288 грн. 81 коп.

Згідно із ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди є відсутність договірних відносин між боржником та кредитором . Разом з тим деліктне зобов'язання може виникнути і між особами, що перебувають в договірних відносинах, однак завдана шкода не має бути пов'язана з порушенням договірного зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то посилання Позивача на норми ст.1212 ЦК України є помилковим.

З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 123,219, 220,232 240 ГПК України, суд -,

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в порядку, визначеному ГПК України з дня складення повного рішення.

Суддя В.В.Єфіменко