ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2018р. Справа №914/6/18

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Біопрод», с. Чайки, Києво-Святошинський район, Київська область
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!», м. Львів
про:стягнення 814161,57 грн.
Суддя Артимович В.М.,

секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник:

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біопрод», с. Чайки, Києво-Святошинський район, Київська область, звернулося до господарського суду Львівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!», м. Львів, про стягнення 814161,57 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу.

Ухвалою суду від 05.01.2018 р. відкрито провадження у справі № 914/6/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.02.2018 р.

31.01.2018 р. на розгляд суду представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи ряду документів.

06.02.2018 р. від відповідача на розгляд суду надійшла заява про зменшення пені та розстрочення виконання рішення.

В судовому засіданні 07.02.2018 р. судом оголошувалась перерва до 21.02.2018 р.

19.02.2018 р. на розгляд суду представник відповідача подав заяву про врегулювання спору за участю судді.

21.02.2018 р. на розгляд суду від позивача надійшло заперечення проти заяв та клопотань відповідача.

У звязку з перебуванням судді Артимовича В.М. у відпустці судове засідання, призначене на 21.02.2018 р., не відбулось. Розгляд суду відкладено на 28.03.2018 р.

28.03.2018 р. на розгляд суду позивач подав заяву про збільшення позовних вимог.

В судове засідання 29.03.2018 р. зявилися представники сторін, надали пояснення по суті справи. Позивач просив суд задоволити позовні вимоги, відповідач не заперечив проти суми основного боргу.

В судовому засіданні 29.03.2018 р. судом постановлено у задоволенні заяви відповідача про врегулювання спору за участю судді відмовити, а заяву про зменшення пені та розстрочення виконання рішення повернути без розгляду.

Судом було розглянуто заяву позивача про збільшення позовних вимог, подану до суду 28.03.2018 р.

Як вбачається із змісту даної заяви, позивач збільшує розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача 834505,00 грн.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки справа № 914/6/18 розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження, а перше судове засідання у даній справі відбулось 07.02.2018 р., відповідна заява позивача про збільшення позовних вимог судом до розгляду не приймається.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши присутніх представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

11.03.2014 р. між ТзОВ «Біопрод» та ТзОВ Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» було укладено договір купівлі-продажу за № 14/П/14, дію якого було пролонговано сторонами шляхом підписання Додаткової угоди №1.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується оплатити належний товар, поставлений належним чином та прийнятий покупцем, на умовах, передбачених цим договором.

Згідно до умов договору відповідачу був поставлений товар (ферментні препарати), що підтверджується підписаними наступними видатковими накладними, а саме: видаткова накладна РН-252 від 09.08.16 р. на суму 145861,79 грн. (рахунок- фактура№ СФ-252 від 09.08.2016 р.); видаткова накладна РН-276 від 30.08.16 р. на суму 196080,65 грн. (рахунок- фактура№ СФ-273 від 29.08.2016 р.); видаткова накладна РН-290 від 06.09.16 р. на суму 101440,96 грн. (Рахунок- фактура№ СФ-286 від 06.09.2016 р.); видаткова накладна РН-292 від 13.09.16 р. на суму 155 903,03 грн. (рахунок- фактура № СФ-289 від 13.09.2016 р.); видаткова накладна РН-297 від 21.09.16 р. на суму 131343,19 грн. (рахунок- фактура № СФ-295 від 21.09.2016 р.); видаткова накладна РН-361 від 07.12.16 р. на суму 63742,26 грн. (рахунок- фактура№ СФ-359 від 07.12.2016 р.); видаткова накладна РН-371 від 22.12.16 р. на суму 62670,41 грн. (рахунок- фактура № СФ-369 від 22.12.2016 р.); видаткова накладна РН-361 від 28.12.16 р. на суму 126682,13 грн. (рахунок- фактура № СФ-372 від 28.12.2016 р.).

06.01.2017 р. відповідач сплатив позивачу кошти в сумі 100000,00 грн. (банківська виписка БВ-003 від 06.01.2017 р.), які були направлені на погашення залишку заборгованості за товар, отриманий по накладній № РН-252 від 09.08.2016 р. (рахунок- фактура № СФ-252 від 09.08.2016 р.) в сумі 5622,42 грн.

Залишок суми в розмірі 94377,58 грн. направлено на погашення заборгованості за товар отриманий по видатковій накладній РН-276 від 30.08.16 р. на суму 196080,65 грн. (рахунок-фактура № СФ-273 від 29.08.2016 р.). Залишок заборгованості по вищевказаній накладній станом на 06.01.2017 р. складав 101703,07 грн.

04.04.2017 р. відповідач сплатив позивачу кошти в сумі 50000,00 грн. (банківська виписка БВ-052 від 04.04.17 р.), які були направлені на погашення виниклої заборгованості за товар, отриманий по видатковій накладній РН-276 від 30.08.2016 р. на залишок суми - 101703,07 грн. (рахунок-фактура № СФ-273 від 29.08.2016 р.) Залишок заборгованості по вищевказаній накладній станом на 04.01.2017 р. складав 51703,07 грн.

12.04.2017 р. відповідач сплатив позивачу кошти в сумі 50000,00 грн. (банківська виписка БВ-058 від 12.04.17 р.), які були направлені на погашення заборгованості за товар отриманий по видатковій накладній РН-276 від 30.08.16 р. на залишок суми - 51703,07 грн. (рахунок-фактура № СФ-273 від 29.08.2016 р.) Залишок заборгованості по вищевказаній накладній станом на 12.04.2017 р. складав 1703,07 грн.

Отож, заборгованість по видатковій накладній РН-276 від 30.08.16 р. на суму 196080,65 грн. (рахунок-фактура № СФ-273 від 29.08.2016 р.) станом на день подання позову складає 1703,07 грн.

Як вказав позивач та не спростував відповідач більше оплат від відповідача на поточний рахунок позивача не надходило.

Станом на 19.12.2017 р. відповідач за поставлений товар не сплатив кошти в розмірі 643485,05 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2017 р.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 643485,05 грн. основного боргу, 33651,31 грн. пені, 113937,25 грн. інфляційних втрат, 23087,96 грн. трьох процентів річних, що сукупно складає 814161,57 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного за-конодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (тер-мін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином за відповідачем числиться заборгованість в сумі 643485,05 грн. основного боргу, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредито-рові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 3.1. договору відповідач сплачує 100% за товар в національній валюті по безготівковому рахунку протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання ним товару. Моментом отримання товару є дата відповідної видаткової накладної на якій міститься підпис відповідача.

Згідно до п. 4.2. договору за несвоєчасну оплату товару покупець (відповідач) сплачує продавцю (позивачу) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення від вартості несплаченого товару.

Зважаючи на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 33651,31 грн.

Відповідно до п.п. 2.5, 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. за № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. За приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 згаданої постанови).

Отож, суд перевіривши правильність нарахування пені, встановив, що неустойка підлягає до задоволення частково в сумі 33174,18 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути інфляційні втрати за весь час прострочення платежу у розмірі 113937,25 грн. та три проценти річних за весь час прострочення платежу у розмірі 23087,96 грн.

Зважаючи на вищенаведене, здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат, судом встановлено, що 113937,25 грн. інфляційних втрат підлягають стягненню з відповідача за прострочення виконання зобов'язання.

Щодо стягнення трьох процентів річних, то вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково в розмірі 23047,76 грн.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтвер-джені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засо-бами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покла-дається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір у справі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 12204,65 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 129, 236, 238, 240, 241, 242, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Біопрод» задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, буд. 10) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біопрод» (08135, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. В.Чайки, буд. 16) 643485,05 грн. основного боргу, 113937,25 грн. інфляційних втрат, 23047,76 трьох процентів річних, 33174,18 грн. пені та 12204,65 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решта позову відмовити.

4. Наказ, відповідно до ст. 327 ГПК України, видати після набрання судо-вим рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені стаття-ми 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.04.2018 р.

Суддя Артимович В.М.