ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
03.04.2018р. Справа №905/623/18
за заявою від 28.03.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоіллічпродукт", м.Маріуполь
до боржника ОСОБА_1 підприємства шкільного харчування "Восток", м.Маріуполь
про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 144634,08 грн.
Суддя Левшина Г.В.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоіллічпродукт", м.Маріуполь, заявник, звернувся до господарського суду Донецької області із заявою від 28.03.2018р. про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника, ОСОБА_1 підприємства шкільного харчування "Восток", м.Маріуполь, заборгованості в сумі 144634,08 грн.
В обгрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобовязань за договорами №№3, 4 від 12.01.2018р. та специфікаціями до них в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції, видаткові накладні від 22.01.2018р., від 29.01.2018р., від 31.01.2018р., від 01.02.2018р., від 05.02.2018р. та від 07.02.2018р.
Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.
Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно наданими специфікаціями до договору сторонами погоджено найменування, кількість, вартість та умови поставки товару.
За змістом вищезазначеної заяви про видачу судового наказу, заявник на виконання умов договорів №№3,4 від 12.01.2018р. поставив товар на загальну суму 144634,08 грн. за видатковими накладними від 22.01.2018р., від 29.01.2018р., від 31.01.2018р., від 01.02.2018р., від 05.02.2018р. та від 07.02.2018р.
Проте, як зазначає заявник, боржник свої зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, грошові кошти в сумі 144634,08 грн. не сплатив.
За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю "Екоіллічпродукт", м.Маріуполь звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 підприємства шкільного харчування "Восток", м.Маріуполь вищевказаної заборгованості.
За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.
Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно статті 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як було зазначено вище, в обгрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобовязань за договорами №3,4 від 12.01.2018р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції.
За таких обставин, з урахуванням норм ст.ст.76, 77, 150 Господарського процесуального кодексу України заявником при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення вартості отриманого боржником товару має бути доведено сам факт постачання продукції боржнику за договорами №3,4 від 12.01.2018р.
Так, відповідно до чинного законодавства права і обовязки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
За змістом ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні накладні є первинними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності. Ці документи повинні конкретно ідентифікувати господарську проведену діяльність.
Згідно Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.
Тобто, письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції, є первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні містити вдомості щодо фактичного здійснення такої операції, мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо.
Як зазначено вище, на підтвердження своїх вимог заявником представлено видаткові накладні від 22.01.2018р., від 29.01.2018р., від 31.01.2018р., від 01.02.2018р., від 05.02.2018р. та від 07.02.2018р.
При дослідженні зазначених доказів, судом встановлено, що останні не містять відомостей щодо фактичного отримання товару боржником, а саме відсутні будь-які відомості щодо особи - одержувача.
Інших документів із зазначенням відповідальної особи на отримання матеріальних цінностей матеріали заяви також не містять.
Таким чином, за висновками суду, всупереч вимог ст.ст.76, 77, 150 Господарського процесуального кодексу України заявнком відповідних допустимих доказів постачання товару відповідачу за договорами №3,4 від 12.01.2018р. до заяви про видачу судового наказу не надано.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Крім того, згідно з п.3.1 договору №3,4 від 12.01.2018р. покупець здійснює оплату на підставі первинних документів та проводить розрахунки з постачальником за фактом отримання товару на умовах відстрочки платежу до сорока банківських днів.
Таким чином, покупець мав сплатити заборгованість позивачу за видатковими накладними від 22.01.2018р. в строк до 21.03.2018р. включно, від 29.01.2018р. в строк до 28.03.2018р. включно, від 05.02.2018р. до 04.04.2018р. включно та від 07.02.2018р. до 06.04.2018р. включно.
Як встановлено, згідно експрес накладної заява про видачу судового наказу від 28.03.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоіллічпродукт", м.Маріуполь направлена до суду 29.03.2018р., тобто до закінчення перебігу строку оплати за всіма накладними.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
При цьому, положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено часткової відмови у видачі судового наказу.
За таких обставин, враховуючи недоведеність заявником самого факту поставки товару за спірним договором та прийняття вказаного товару боржником, а також відсутність порушеного права заявника в частині отримання винагороди за поставлений за видатковими накладними товар, заява від 28.03.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоіллічпродукт", м.Маріуполь про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника, ОСОБА_1 підприємства шкільного харчування "Восток", м.Маріуполь, заборгованості в сумі 144634,08 грн. підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст.76, 77, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Екоіллічпродукт", м.Маріупольу видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 підприємства шкільного харчування "Восток", м.Маріуполь заборгованості в сумі 144634,08 грн.
Ухвала підписана 03.04.2018р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина