ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2018 року м. Черкаси справа № 925/1587/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В. за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» про стягнення 7446311 грн. 33 коп.,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-200-Б від 30.12.2015 року, 1892033 грн. 41 коп. заборгованості за поставлений по договору природний газ, 3798898 грн. 37 коп. пені, 1304892 грн. 30 коп. інфляційних втрат, 450487 грн. 25 коп. 3% річних за період прострочення, що разом складає 7446311 грн. 33 коп., та відшкодування понесених судових витрат.

Позов мотивований порушенням відповідачем порядку і строків оплати поставленого йому позивачем природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 16-200-Б від 30.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2017 року позовну заяву прийнято до свого провадження суддею Грачовим В.М., по ній порушено провадження у справі 925/1587/17, справу призначено до судового розгляду.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року N2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 року, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з нормами ГПК України у відповідній редакції розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

В судовому засіданні 18.01.2018 року суд ухвалив про призначення справи № 925/1587/17 до розгляду за правилами загального позовного провадження.

29.01.2018 року позивач в особі свого представника подав заяву за вх. № 2382/18 про зміну підстави позову, у якій зазначає, що у позовній заяві у звязку з технічною помилкою було допущено описку та помилково зазначено як підставу позову Договір 16-199-Н від 30.12.2015 року та просив вважати вірною підставу позову договір №16-200-Б від 30.12.2015 року (т. 3, а. с. 6-7).

02.02.2018 року відповідач подав письмовий відзив на позов (вх. № 2933/18, т. 3, а. с. 16-17), у якому зазначив, що заявлений до стягнення основний борг у сумі 1892033 грн. 41 коп. був сплачений відповідачем до подання позовної заяви позивачем, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а щодо стягнення пені в розмірі 3798989 грн. 37 коп. просить суд в порядку ст. 233 ГК України зменшити її розмір.

Через канцелярію суду від представника позивача 13.02.2018 надійшла відповідь на відзив (вх. № 4026/18, а. с. 25-32) у якій заперечує проти доводів представника відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій та просить позов задовольнити в повному обсязі; від представника відповідача 26.02.2018 надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 5380/18, а. с. 163) в яких зазначає про можливість зменшення розміру штрафних санкцій в порядку ст. 233 ГК України.

Представник позивача в судовому засіданні позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, проти зменшення розміру пені заперечував, представник відповідача позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій визнав, просив суд зменшити їх розмір в порядку ст. 233 ГК України, проти стягнення суми основної заборгованості заперечував, оскільки вона була сплачена відповідачем ще до подання позовної заяви.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

30.12.2015 року позивачем - публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як продавцем, та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз збут», як покупцем, був укладений договір № 16-200-В купівлі-продажу природного газу (далі Договір, а.с. 15-19).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. статті 1 Договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2016 році природний газ (далі - газ), а покупець прийняти і оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (п.п. 7.1).

У п. п. 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов п. п. 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатковими угодами до Договору №№ 1, 2 сторони викладали у новій редакції умови договору (пункт 5.2 Договору) щодо ціни газу (а.с. 20-21) та листом позивача до відповідача №26-39999/1.2-16 від 10.06.2016 року повідомлено зміну банківських реквізитів позивача (а. с. 22).

На виконання умов Договору позивач поставив протягом січня 2016 - березня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 7751,3888 тис. м. куб., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу з 31.01.2016 по 31.03.2016 року включно (а. с. 23-25).

Відповідач свої зобов'язання за договором поставки природного газу виконав з порушенням умов п. 6.1 Договору, за поставлений природний газ розрахувався не вчасно.

За розрахунком позивача, згідно з даними його бухгалтерського обліку і інформацією обслуговуючого банку заборгованість відповідача по основному боргу станом на день подання позову за природний газ склала 1892033 грн. 41 коп. (а.с. 22, 29-31).

Як вбачається із наданих відповідачем платіжних доручень № 1320 від 02.11.2017 року, № 1345 від 07.11.2017 року, № 1359 від 14.11.2017 року, № 8 від 14.11.2017 року (т. 3, а. с. 18-21), банківської довідки про фінансовий результат (т. 3, а. с. 22-23) та наданих позивачем виписок із банківського рахунку (т. 3, а. с. 37-159) відповідач сплатив на рахунок позивача суму основної заборгованості в розмірі 1892033,41 грн. та станом на день подання позовної заяви основна заборгованість перед позивачем була повністю погашена.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору № 16-200-Б від 30.12.2015 року купівлі-продажу природного газу, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із прав і обов'язків сторін за цим договором.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 ГК, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення заборгованості з оплати природного газу, поставленого, на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-200-Б від 30.12.2015 в 2016 році, штрафних санкцій у виді пені, передбаченої пунктом 7.2. статті 7 договору, та наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Спірна заборгованість у розмірі 1892033,41 грн. відповідачем була сплачена до подання позову, сплата цієї заборгованості підтверджена представником позивача в засіданні суду. Викладене свідчить про безпідставність вимоги в цій частині, тому в задоволенні позову в цій частині суд позивачу відмовляє.

Згідно з розрахунками позивача, доданими до позовної заяви (а.с. 11-14), спірні суми пені, інфляційних втрат і 3% річних, вимога про стягнення яких є також предметом спору у даній справі, нараховані, відповідно: 3798898,37 грн. пені за період прострочення з 14.04.2016 по 24.10.2017 року по грошовим зобовязанням січня-березня 2016 року; 450487,25 грн. 3% річних і 1304892,30 грн. інфляційних втрат за період прострочення.

При вирішенні спору в частині стягнення спірних сум пені, інфляційних втрат, 3% річних за період прострочення, суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, ст. 625 ч. 2 ЦК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розясненнями, викладеними в постановах Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року.

Розрахунок спірних сум пені, інфляційних втрат і 3% річних судом перевірено, визнано правильним і в такому розмірі позов підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені, передбачених ч. 1 ст. 233 ГК України, відповідач в особі свого представника зазначив, що розмір пені значно перевищує збитки, які позивач зазнав у звязку з недотриманням відповідачем строків проведення розрахунків за договором, однією з причин несвоєчасності розрахунків відповідача перед позивачем був несвоєчасний розрахунок споживачів, які є кінцевими споживачами природного газу, перед відповідачем. Крім того, відповідно до звіту про фінансові результати за 2016 рік відповідач мав збитки у 2015 році 461 тис. грн., у 2016 році 4426 тис. грн. Стягнення штрафних санкцій за результатами розгляду даної справи, призведе до ще більшого погіршення фінансового стану товариства.

Таким чином, суд, приймаючи до уваги майновий стан відповідача, відповідно до норм ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. 529, ч. 3 ст. 551 ЦК України, розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в постановах від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», судом, зменшує розмін пені, яка підлягає до стягнення на 50%, що становить 1899449 грн. 18 коп.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно сумі задоволених позовних вимог - сплачений судовий збір у розмірі 83314 грн. 16 коп. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасигаз Збут», , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Громова, 142, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, 1899449 грн. 18 коп. пені, 450487 грн. 25 коп. 3% річних, 1304892 грн. 30 коп. інфляційних втрат, 83314 грн. 16 коп. судового збору.

В задоволенні позову в частині решти вимог про стягнення 1892033 грн. 41 коп. основного боргу, 1899449 грн. 18 коп. пені, 28380 грн. 51 коп. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 06.04.2018 року.

Суддя В.М. Грачов