ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Черкаси справа № 925/36/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., представники сторін у судове засідання не з'явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до фізичної особи - підприємця Пижикова Валерія Павловича про стягнення 148814,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов, у якому позивач просить стягнути із відповідача 148814,06 грн., з яких: 30000,00 грн. заборгованості за кредитом за договором банківського обслуговування від 25.02.2013 за послугою «Гарантований платіж», 54556,67 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 64257,39 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідач у судове засідання не з'явився направив до суду відзив, у якому проти позову заперечив повністю, з тих підстав, що ні заяви від 25.02.2013 про приєднання і погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, що розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua, ні заявок на гарантовані платежі, електронно-цифровим підписом не підписував взагалі. Позовна заява та додатні до неї документи не містять жодного доказу, що він погодився на такі високі проценти у розмірі 36% річних та 56% ставка (прострочена) та не погоджувався на такі штрафні санкції. Відповідач стверджує, що заявку на проведення гарантованих платежів від 26.02.2014 також не підписував, але визнає що в цей період в телефонній розмові з банком, просив у борг 30000,00 грн., однак на нормальних умовах, про які розповідали в лютому 2013 року. Банк надавав відповідачу ці кошти, оскільки на той момент у нього не було заборгованості перед банком, і кошти отримані ним від банку у період з 28.10.2013 по 28.01.2014 були повернуті вчасно. Відповідач просить застосувати строки позовної давності вважає, що трьохрічний строк для звернення до суду у позивача сплинув у липні 2017 року, а його пропуск є окремою та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. У відзиві на позов відповідач також запевнив, що в найкоротший термін вирішить питання про повернення коштів. Розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Позивач (його представник) у судове засідання не з'явився, направив на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для надання доказів та пояснень по справі. Суд, розглянувши вказане клопотання, прийшов до висновку, що воно не підлягає до задоволення, з огляду на те, що ухвалою суду від 20.02.2018 підготовче провадження у справі було закрите, а справа призначена до судового розгляду по суті на 06.03.2018. У судовому засіданні 06.03.2018 суд розпочав розгляд справи по суті однак, не зміг завершити її розгляд, у зв'язку з необхідністю надання додаткових пояснень представником позивача, які мали важливе значення для вирішення справи, відтак, суд ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні до 28.04.2018, керуючись ч.2 ст.216 ГПК України, відповідно до якої, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. Про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи. Оскільки у клопотанні позивача не зазначено підстави, у зв'язку з якими останній просить перенести розгляд справи на іншу дату, а час наданий судом є достатнім для підготовки пояснень представників банку, суд прийшов до висновку, що клопотання позивача про відкладення розгляду справи слід залишити без розгляду. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено, що 25 лютого 2013 року на ім'я фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича (далі - відповідач) Черкаським відділенням банку ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито рахунок НОМЕР_1 для обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку. У заяві зазначено, що клієнт підписавши цю заяву приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифів ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Також у заяві зазначено, що про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв'язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. На заяві міститься запис, що клієнтом накладено електронно цифровий підпис у системі інтернет-кліент-банкінгу у Приват 24 25.02.2013 (а.с.16).

Протягом жовтня 2013 року лютого 2014 року на вказаний рахунок, згідно заявок на гарантований платіж, банком було перераховано відповідні грошові суми (а.с.35-37), які були зазначені у цих заявках (а.с.32-34). Рух коштів на цьому рахунку відображений також у виписках банку по рахунку клієнта (а.с.38-39) та розрахунку заборгованості (а.с.31). За доводами позивача протягом зазначеного періоду, тобто з 28.10.2013 по 26.02.21014, відповідач належним чином виконував умови договору, проте після останнього перерахунку банком коштів на рахунок клієнта 11.03.2014, останній, у визначений договором строк кредитні кошти не повернув, не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого за ним рахується заборгованість по кредиту у розмірі 30000,00 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 54556,67 грн. за період з 11.03.2014 по 14.06.2017 та пеня у сумі 64257,39 грн. за період з 01.08.2014 по 14.06.2017, які позивач просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 ГК України та ст. 526 ЦК повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Правовідносини, які пов'язані з відкриттям банківського рахунку, з кредитних відносин, урегульовані нормами Господарського та Цивільного кодексів України, Законами України та іншими нормативно-правовими актами. Так, у статті 333 ГК України зазначено, що фінанси суб'єктів господарювання є самостійною ланкою національної фінансово-кредитної системи з індивідуальним кругообігом коштів, що забезпечує покриття витрат виробництва продукції (робіт, послуг) і одержання прибутку. Фінансова діяльність суб'єктів господарювання включає грошове та інше фінансове посередництво, страхування, а також допоміжну діяльність у сфері фінансів і страхування. Згідно з статтею 339 цього Кодексу фінансове посередництво здійснюється банками у формі банківських операцій. Основними видами банківських операцій є депозитні, розрахункові, кредитні, факторингові та лізингові операції. Перелік банківських операцій визначається законом про банки і банківську діяльність. Як встановлено судом договір, на який посилається позивач є договором, який містить у собі ознаки кредитних відносин та відносин щодо банківського рахунку. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст.1066 ЦК України).

Вимоги до письмової форми правочину, передбачені у ст. 207 ЦК України, відповідно до якої правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У якості вчинення правочину (договору) у письмовій формі позивач надав суду копію заяви від 25.02.2013 про відкриття Черкаським відділенням банку рахунку для обслуговування кредитного ліміту на ім'я фізичної особи-підприємця Пижикова Валерія Павловича, у якій міститься застереження, що підписавши цю заяву клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифів ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку. Разом з тим, вказана заява не містить власного підпису самого підприємця, але містить запис, що клієнтом накладено електронно цифровий підпис у системі інтернет-кліент-банкінгу у Приват 24 25.02.2013 (а.с.16).

Частиною 3 статті 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Таким чином, враховуючи положення цієї норми суд прийшов до висновку, що належним доказом підписання заяви від 25.02.2013 від імені відповідача за допомогою, зокрема, електронного підпису може бути або наявність письмової згоди сторін договору, у якій міститься зразки власноручних підписів, або у передбачених законом випадках. У складі Інформаційно-довідкового департаменту Державної фіскальної служби функціонує Акредитований центр сертифікації ключів, метою діяльності якого є безкоштовне надання послуг електронного цифрового підпису органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам та організаціям всіх форм власності, іншим суб'єктами господарської діяльності та фізичним особам. Процедура отримання послуг електронного цифрового підпису передбачена Наказом Міндоходів України №79 від 01.11.2013 «Про формування посилених сертифікатів ключів з подовженим строком дії», а на час укладення зави про обслуговування лімітного кредиту - Регламентом Акредитованого центру сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту державної податкової служби, затвердженого Головою Державної податкової служби України 07.05.2012, відповідно до якого отримання послуг електронного цифрового підпису через мережу Інтернет неможлива, а передбачена особиста присутність заявника (чи його довіреної особи) під час процедури реєстрації. Відповідно до п.5.2 Регламенту Акредитованого центру сертифікації ключів, передбачено, що заявник може бути представлений довіреною особою, якщо немає можливості його особистої присутності в Акредитованому центрі сертифікації ключів Інформаційно-довідкового департаменту. У цьому випадку заявник надає довіреність на подання документів для реєстрації.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, для встановлення факту підписання, саме Пижиковим Валерієм Павловичем, договору банківських послуг, на який позивач посилається, як на підставу виникнення у клієнта відповідних зобов'язань, належних доказів позивачем не подано. Відтак, ним не доведено, що між банком та клієнтом виникли спірні правовідносини, оскільки вказаний договір без підпису клієнта не може вважатися укладеним, а тому його вимоги про неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань є необґрунтованими та недоведеними. Зазначений висновок суду стосується не тільки позовних вимог позивача про стягнення основного боргу, він також стосується і вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та нарахування пені, оскільки нарахування відсотків та відповідальність у вигляді застосування неустойки можливе, у випадку виникнення у відповідача та порушення цих зобов'язань відповідачем, зокрема, з договору.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено та належним чином не підтверджено укладення між ним та фізичною особи-підприємцем Пижиковим Валерієм Павловичем договору банківського обслуговування та надання, на підставі цього договору, кредитних коштів, оскільки жодна заявка на гарантований платіж не містить підпису відповідача, відтак не може бути належним доказом на підтвердження надання кредитних коштів саме відповідачеві. Суд також критично оцінює визнання відповідачем факту отримання коштів від позивача у розмірі 30000,00 грн., оскільки ці кошти могли бути отримані ним і за будь-якою іншою угодою, яка не є предметом розгляду у цій справі.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, то суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки судом прийнято рішення про відмову у позові по суті, наслідки застосування пропуску строку позовної давності окремо не застосовуються.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов не підлягає до задоволення у повному обсязі, судовий збір покладається на позивача.

У частинах четвертій, п'ятій ст.240 ГПК України встановлено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня ухвалення судового рішення до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко