КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2018 р. Справа№ 911/4153/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Сотнікової І.О.

у присутності представників сторін:

від скаржника: Якимчук О.П. - довіреність № 1/9/10-13-10-25 від 12.01.18

Вірчак В.Г. - довіреність № 37/9/10-13-10-25 від 16.02.18

розглянувши апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2017 року

у справі № 911/4153/15 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Хімакс"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.10.2017 року у справі № 911/4153/15 відмовлено у задоволенні заяви Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання поточних кредиторських вимог та відхилено кредиторські вимоги Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області до ТОВ „Хімакс" на суму 569 461,05 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, Києво-Святошинська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2017 року та прийняти нове рішення, яким включити кредиторські вимоги у розмірі 569 461,05 грн. до реєстру вимог кредиторів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Сотніков С.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2017 року в справі №911/4153/15, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 05.04.2018 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому через відділ документального забезпечення суду відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Лукашук М.В. просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.04.2018 року для розгляду справи № 911/4153/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу № 911/4153/15 за апеляційною скаргою Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2017 року.

До початку судового засідання від ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Лукашука М.В. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники скаржника в судовому засіданні 05.04.2018 року вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2017 року та прийняти нове рішення, яким включити кредиторські вимоги у розмірі 569 461,05 грн. до реєстру вимог кредиторів.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи скаржник повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляв.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

05.04.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду Київської області від 10.10.2017 року у справі № 911/4153/15 - скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви кредитора, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закону про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4153/15 за заявою боржника ТОВ „Хімакс" про банкрутство, провадження у якій порушено ухвалою господарського суду Київської області від 28.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.01.2016 року затверджено реєстр вимог кредиторів боржника.

Постановою господарського суду Київської області від 12.07.2016 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Шаргала Р.В., вирішено інші процедурні питання у справі.

12.07.2016 року за № 33394 судом здійснено оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.12.2016 року достроково припинено повноваження арбітражного керуючого Шаргала Р.В. як ліквідатора у справі № 911/4153/15 про банкрутство ТОВ „Хімакс" та призначено на відповідну посаду арбітражного керуючого Лукашука М.В.

12.07.2017 року до господарського суду Київської області надійшла заява Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання поточних кредиторських вимог у розмірі 569 461, 05 грн.

Заявлені грошові вимоги обґрунтовані податковими деклараціями з податку на додану вартість за серпень 2016 року та лютий 2017 року, а також податковими деклараціями з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 та 2017 роки.

Ліквідатор банкрута згідно повідомлення від 03.10.2017 року про результати розгляду кредиторської заяви заявлені вимоги визнав частково, а саме в частині заборгованості по орендній платі, оскільки орендні відносини між банкрутом та Крюківщинською сільською радою ще тривають, інші вимоги ним відхилено так як відповідно до законодавства про банкрутство після визнання боржника банкрутом не виникає жодних додаткових зобов'язань.

За наслідками розгляду заявлених вимог ухвалою господарського суду Київської області від 10.10.2017 року у справі № 911/4153/15 відмовлено у задоволенні заяви Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання поточних кредиторських вимог та відхилено кредиторські вимоги Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області до ТОВ „Хімакс" на суму 569 461,05 грн.

Переглядаючи законність винесення оскаржуваної податковим органом ухвали в апеляційному порядку, колегія суддів вбачає підстави для її скасування з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області заявлено до визнання грошові вимоги у розмірі 569 461, 05 грн., що включають в себе: 424 380,00 грн. - податок на додану вартість за серпень 2016 року та лютий 2017 року, а також 145 081, 05 грн. - орендна плата з юридичних осіб за період з вересня 2016 року по квітень 2017 року.

Відповідно до ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Необхідно зазначити, що з моменту порушення справи про банкрутство боржник знаходиться в особливому правовому режимі і Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних зі справами про банкрутство суб'єктів підприємницької діяльності, за виключенням випадків, передбачених у Законі.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами з приводу заявлених кредиторських вимог регулюються Законом про банкрутство.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 38 вказаного Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, у зв'язку з визнанням боржника банкрутом у такої особи виникає особливий правовий статус, який є значно відмінний від статусу боржника.

Згідно з ст. 1 Закону України про банкрутство поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 згаданого Закону поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, в ліквідаційній процедурі пред'являються та відповідно задовольняються вимоги, що виникли під час провадження у справі про банкрутство, тобто в процедурах розпорядження майном боржника та санації боржника.

Відповідно до приписів п. 9 ч. 1 ст. 38 Закону, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених розділом ІІІ „Ліквідаційна процедура".

Також, ст. 38 Закону про банкрутство передбачено наслідки визнання боржника банкрутом. Зокрема, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом у останнього не може виникати жодних додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 41 Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження визначені у ч. 2 вказаної статті, а також здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Отже, правосуб'єктність ліквідатора визначена в Законі та він позбавлений права здійснювати повноваження, які не передбачені положеннями Законом та виходять за межі його компетенції.

Тому, податкові зобов'язання, які виникають в ліквідаційній процедурі, мають бути обумовлені саме в Законі, у зв'язку з чим на ліквідатора покладається відповідний обов'язок їх сплатити.

Виходячи з аналізу положень Закону, в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута в особі його органу управління - ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть виникати виключно у випадках прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений нормами Закону.

Такими випадками є зобов'язання з оплати поточних платежів і витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч. 8 ст. 41 Закону).

Стаття 45 Закону про банкрутство розкриває склад витрат, пов'язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії (п.1 ч. 1 ст. 45 Закону). Оскільки сплата податку на додану вартість з продажу майна боржника значно знижує обсяг ліквідаційної маси, то законодавець повинен був прямо виділити цей вид витрат, так як він має істотне значення. Однак, законодавець прямо не визначає сплату суми податку на додану вартість, як витрати, пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Отже, Законом про банкрутство прямо визначено, що в ліквідаційній процедурі в банкрута не з'являється ніяких додаткових поточних зобов'язань, у тому числі зі сплати обов'язкових платежів, крім тих, які у вигляді конкурсних вимог включені до реєстру вимог кредиторів у порядку статей 23, 38 Закону про банкрутство, тобто у боржника при продажу майна в ліквідаційній процедурі не виникає зобов'язань зі сплати податку на додану вартість.

У зв'язку з цим відповідні нарахування боржнику можуть здійснюватись лише до моменту прийняття постанови про визнання останнього банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури.

Як було зазначено вище, постановою господарського суду Київської області від 12.07.2016 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, постановлено, що господарську діяльність ТОВ „Хімакс" завершено, строк виконання всіх грошових зобов'язань боржника вважати таким, що настав 12.07.2016 року та припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом і розпорядження його майном.

За таких обставин, судова колегія вважає, що заявлені Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області вимоги у розмірі 424 380,00 грн. податку на додану вартість за серпень 2016 року та лютий 2017 року правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки вони нараховані після визнання боржника банкрутом, за час здійснення його ліквідаційної процедури.

Щодо вимог на суму 145 081,05 грн., які складаються з орендної плати з юридичних осіб за період з вересня 2016 року по квітень 2017 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було зазначено вище, в ліквідаційній процедурі у банкрута можуть виникати нові зобов'язання, зокрема, з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з п.п. 14.1.72. п. 14.1 ст. 14 ПК України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Положеннями ст. 288 ПК України унормовано, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства; платником орендної плати є орендар земельної ділянки; об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 10.02.2007 року між Крюківщинською сільською радою та ТОВ „Хімакс" укладено договір оренди земельної ділянки строком на 49 років з дня його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Пунктом 2.1. Договору встановлено орендну плату у розмірі 5 відсотків в сумі 12 737,88 грн. від нормативної грошової оцінки землі в рік, яка здійснюється у вигляді щомісячних платежів рівними частками. Індексація платежу проводиться щорічно за офіційними річними показниками інфляції (п. 2.2. Договору).

При цьому, судова колегія зауважує, що обмеження, передбачені нормами ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, не стосуються, у даному випадку, вимог Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області щодо плати за оренду землі, оскільки у матеріалах справи та в матеріалах грошових вимог відсутні докази припинення земельних відносин, суб'єктом яких є банкрут.

Оскільки, приписами Податкового кодексу України не передбачено самостійного корегування податковим органом сум, задекларованих платником податків, а земельне законодавство не пов'язує визнання особи банкрутом з припиненням зобов'язань зі сплати податку на землю та орендної плати, тому, відповідні вимоги слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою, які відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 15.03.2017 року у справі № 904/4029/15, від 05.07.2017 року у справі № 927/1152/15, від 12.04.2017 року у справі №904/1012/14 та від 15.03.2015 року у справі 29/5009/5854/11.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону про банкрутство, у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом

Таким чином, оскільки заявлені вимоги на суму 145 081,05 грн. складаються з орендної плати з юридичних осіб за період з вересня 2016 року по квітень 2017 року, тобто за період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом (12.07.2016 року), враховуючи чинні орендні правовідносини за Договором оренди земельної ділянки від 10.02.2007 року, грошові вимоги податкового органу у розмірі 145 081,05 грн. (основний борг за оренду землі) підлягають визнанню як поточні та включенню до 3 черги реєстру вимог кредиторів у цій справі. Також, включено до першої черги реєстру вимог кредиторів підлягає судовий збір у розмірі 3 200,00 грн.

Місцевий господарський суд під час прийняття оскаржуваної ухвали наведених обставин не врахував, чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з кредиторськими вимогами до боржника в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 280-284 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області на ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2017 року у справі № 911/4153/15 задовольнити частково.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 10.10.2017 року у справі № 911/4153/15 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання поточних кредиторських вимог до боржника на суму 569 461,05 грн. задовольнити частково.

4. Визнати Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію ГУ ДФС у Київській області кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю „Хімакс" з поточними вимогами до боржника на суму 145 081,05 грн. третьої черги та 3 200,00 грн. - першої черги реєстру вимог кредиторів.

5. В іншій частині кредиторських вимог відмовити.

6. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

7.Справу № 911/4153/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 10.04.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков