ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1130/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., секретар судового засідання Бабенецька А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Артвіл-Агро",

АДРЕСА_1,39621

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд"

вул. Автолимашівська, 7, с. Хриплин, м.Івано-Франківськ,

Івано-Франківська област,76495

про стягнення заборгованості в сумі 276 160,79грн., з яких: основний борг - 245 205,00грн.; 3%річних - 2 141,00грн.; пеня - 18 276,32грн. та інфляційні втрати - 10 538,47грн.,

за участю:

від позивача та від відповідача представники не з'явились;

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Артвіл-Агро" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд" про стягнення заборгованості в сумі 276 160,79грн., з яких: основний борг - 245 205,00грн.; 3%річних - 2 141,00грн.; пеня - 18 276,32грн. та інфляційні втрати - 10 538,47грн.

Засідання суду 12.04.18 в режимі відеоконференції не відбулось з технічних причин в Автозаводському районному суді м. Кременчука Полтавської області.

На електронну адресу суду поступила від представник позивача заява (вх.№5735/18 від 12.04.18), в якій просить суд проводити засідання суду без участі представника позивача та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував в повному обсязі, вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору №1007/ОАТ-АА про надання послуг із використанням техніки від 10.07.17, внаслідок чого і утворився борг.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення засідання суду, що підтверджується ухвалою повідомленням про судове засідання від 15.03.18 (вих.№2371-2372 від 19.03.18). В попередніх судових засіданнях представник відповідача просив закрити провадження у справі, оскільки між сторонами відсутній предмет позову. Крім того, наголошував, що між сторонами існували позадоговірні відносини, оскільки факт надання послуг підтверджується актами здачі-приймання робіт.

Судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства суд встановив наступне.

Представник позивача в попередніх засіданнях суду зазначав, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Артвіл-Агро" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд"10.07.17 укладено договір №1007/ОАТ-АА про надання послуг із використанням техніки.

Матеріали справи містять акти виконаних робіт: №3107/1 від 31.07.2017 року на суму 270000,00 грн., №3107/2 від 31.07.2017 року на суму 15210,00 грн., №0808/1 від 08.08.2017 року на суму 99855,00 грн., №1708/1 від 17.08.2017 року на суму 245205,00грн.

Представник позивача в попередніх судових засіданнях зазначав, що договору ТОВ «АРТВІЛ-АГРО» надало відповідачу послуги на загальну суму 630 270,00грн. та наголошував на п. 3.4. укладеного договору, яким встановлено порядок оплати, а саме: оплата кожної окремої наданої послуги здійснюється замовником згідно акту здачі-приймання наданих послуг та вставленого рахунку двома частинами:

- 35% від вартості наданої послуги оплачуються замовником протягом 3 (трьох) : робочих днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг та надання виконавцем рахунку на оплату;

- 65% від вартості наданої послуги оплачуються Замовником протягом 20 робочих днів з моменту підписання сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг та надання виконавцем рахунку на оплату.

Відповідач перерахував позивачу кошти частково - 385 065,00грн. (03.08.2017 року - 50 000,00 грн.; 14.09.2017 року - 335 065,00 грн.). Борг становить 245 205,00грн.

Представник позивача звертав увагу суду на п. 4.2 договору, відповідно до якого за кожен день прострочення оплати послуг за цим договором, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суму заборгованості за кожен день прострочення оплати, інфляційні втрати та 3% річних від вартості неоплачених або несвоєчасно виплачених послуг.

Позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 18 276,32грн. Крім того, позивач нарахував відповідачу на підставі ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних, що становлять 2 141,00 грн. та 10 538,47грн. втрати від інфляції.

20.10.17 позивач надіслав відповідачу претензію №10/20-1 з проханням сплатити 245 205,00грн. боргу.

Представник відповідача в попередніх судових засідання зазначав, що 05.12.17 позивачу сплачено 245 205,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №3244 від 05.12.17, копія якого знаходиться в матеріалах справи, просить суд закрити провадження у справі.

Представник позивача направив на електронну адресу суду клопотання (вх.№5735/18 від 12.04.17), в якому зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача 276 160,79грн. заборгованості, з яких: основний борг - 245 205,00грн.; 3%річних - 2 141,00грн.; пеня - 18 276,32грн. та інфляційні втрати - 10 538,47грн.

Беручи до уваги викладене вище судом зазначено наступне.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України). Суд вважає, що в даному випадку, між сторонами мають місце правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договір підряду, підтвердженням чого є належним чином оформлені акти здачі приймання робіт. Так, відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Зі змісту наведеної норми слідує, що предмет договору підряду становить виготовлення речі, її обробка, переробка, ремонт або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Таким чином, наслідком діяльності підрядника є створення уречевленого (матеріального) результату, тобто реального, фізично існуючого предмету, який є самостійним об'єктом цивільних прав, являє собою цінність для замовника і підлягає оплаті останнім. За договором підряду підрядник зобов'язаний не лише виконати обумовлену роботу, але й передати її результат замовнику. Тобто, за договором підряду цінність для замовника становить тільки результат робіт річ як самостійне матеріальне благо. Отже, з аналізу наведених норм слідує, що між сторонами виникли правовідносини з договору підряду, наслідком чого є застосування до них саме тих норм права, якими визначаються особливості, притаманні для договорів даного виду.

Статтею 854 ЦК України встановлено порядок оплати роботи. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника,- достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Нормою ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, згідно акту здачі - приймання робіт №1708/1 від 17.08.17 роботи виконано на суму 245 205,00грн. Вказівка в акті на строк оплати відсутня. За таких обставин слід застосувати приписи ч.2 ст.530 ЦК України (боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги). Позивач пред'явив відповідачу вимогу 20.10.17. В силу ч.1 ст.116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. В даному випадку перебіг процесуального строку починається з 21.10.17 (субота). Відповідно до ч.4 ст.116 ГПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (тобто 23.10.17).

Відповідач оплатив позивачу 245 205,00грн. 05.12.17. Даний факт підтверджується платіжним дорученням №3244 від 05.12.17. Крім того, представником позивача в засіданнях суду підтверджено погашення основного боргу. Однак, відповідачем борг сплачено з порушенням вимог ст.530 ГПК України.

Приписами п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суду закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Суд прийшов до висновку, про припинення існування між сторонами предмету спору, що в свою чергу, в силу п. 2ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для закриття провадження у справі (в частині стягнення основного боргу в розмірі 245 205,00грн.).

Щодо стягнення пені в розмірі 18 276,32грн. належить зазначити, що пеня є самостійним способом захисту цивільних прав і одним із видів забезпечення виконання цивільно-правових зобовязань, виступає однією із форм неустойки (тривалою неустойкою) і розмір пені, що встановлюється за згодою сторін. На правовідносини щодо нарахування пені поширюються правила Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

В силу ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені вона має бути передбачена законом або договором. Оскільки розмір пені за порушення відповідачем зобов'язання не встановлюється ні договором, ні актом цивільного законодавства, то і стягнути її неможливо, незважаючи на доведеність факту порушення відповідачем зобов'язання за договором. Аналізуючи наведені вище норми права суд приходить до висновку про відмову у стягненні пені.

Щодо стягнення 3%річних - 2 141,00грн. та інфляційні втрати - 10 538,47грн. суд вказує наступне. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється належним чином проведеним виконанням. Однак, якщо зобов'язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (ст.ст. 612, 625 ЦК України).

Судом здійснено перевірку нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат та встановлено, що позивачем невірно визначено періоди та суми боргу від яких здійснено такі нарахування. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що правомірним є нарахування:

- 3% річних , що становлять 846,46грн. з 23.10.17 (початок періоду порушення виконання зобов'язання) по 04.12.17 від суми боргу 245 205,00грн.;

- інфляційні втрати в розмірі 2 206,85грн. (за листопад 2017 року), при цьому, судом враховано вказівки, викладені у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97 (сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця).

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1,2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, на основі вказаного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, ст.ст.173,181,193 Господарського кодексу України, ст.ст.11,205,509,525,526,530,549,551,599,610,625,837,854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 73-79,86,129, п.2 ч.1 ст.321, стст.233,236-238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Трейд", вул. Автолимашівська, 7, с. Хриплин, м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл., 76495 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артвіл-Агро", АДРЕСА_1, 39621 () 3% річних , що становлять 846,46грн., інфляційні втрати в розмірі 2 206,85грн., 3 724,03грн. судового збору.

Видати наказ.

Провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 245 205,00грн. - закрити.

В решті позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 16.04.2018

Суддя Булка В.І.