ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. Справа № 917/1551/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 174 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 04.12.2017 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Ореховською О.О., повний текст якого складено 11.12.2017 року, у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі", м. Івано-Франківськ,

до Фізичної особи - підприємця Сіренка Павла Анатолійовича, м. Полтава,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі"", звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця Сіренка Павла Анатолійовича, в якій просив суд стягнути з останнього на свою користь 33298,35 грн. основного боргу за договором поставки кондитерських виробів №41/14 від 04.07.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що через неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами у справі договору поставки кондитерських виробів в частині повної оплати поставленого на адресу відповідача товару, у останнього перед відповідачем утворилась заборгованість в сумі 33 298, 35 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.12.2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив про те, що згідно з матеріалами справи, загальна сума поставленого позивачу товару, згідно видаткових накладних наданих позивачем, відповідачем оплачена в повному обсязі.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом було не в повному обсязі досліджено обставини, що мають значення для справи. Так, позивач зазначає, що сума у розмірі 33218,09 грн сплачена платіжним дорученням №1 від 24.04.2017 року, яку суд визнав оплатою за товар - є поверненням помилково сплачених коштів, а заборгованість на суму 80,26 грн підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 31.12.2015 року.

Відповідач у відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечує, вказує на те, що сума у розмірі 33218,09 грн сплачена платіжним дорученням №1 від 24.04.2017 року є саме оплатою за поставлений товар та звертає увагу на те, що позивачем не подано будь-яких доказів (листів, вимог та ін.) того, що вказана сума є поверненням помилково сплачених коштів.

Щодо заборгованості у розмірі 80,26 грн, яка на думку позивача підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 31.12.2015 року, відповідач зазначає, що такий акт не є первинним документом у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", а тому не може підтверджувати факту наявності заборгованості.

Відповідач зазначає, що всі наявні у нього заборгованості перед позивачем були погашені ще до подачі позовної заяви у даній справі, а докази цього - надані суду.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Виробничо-торгова кондитерська фірма "Ласощі" та ФОП Сіренком Павлом Анатолійовичем 04.07.2014 року укладено договір поставки кондитерських виробів №41/14 з додатковими угодами про продовження строку договору (а. с. 22-25) (надалі в тексті - Договір) .

Згідно з пунктом 1.1. Договору, постачальник (позивач) зобов'язується поставити кондитерські вироби - "Товар" в кількості й асортименті замовленому покупцем (відповідачем) і узгодженому з постачальником, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити його в строк, що визначений в цьому договорі та додатках до нього.

Датою відпуску товару є дата, вказана на видаткових накладних, які є одночасно рахунком для оплати одержаного товару (в разі погодження сторонами відстрочки платежу). Товар вважається поставленим Постачальником та одержаним Покупцем відповідно до відмітки у видатковій накладній Постачальника про отримання товару уповноваженою особою Покупця, або особою зазначеною в довіреності (п.2.4. Договору).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ціни на товар погоджуються сторонами, а також можуть зазначатися у специфікаціях до Договору, які затверджуються сторонами. Ціни на Товар, що поставляється, зазначені у накладній Постачальника з відміткою Покупця, чи зазначені в затвердженій сторонами специфікації вважаються погодженими і оспорюванню не підлягають.

Згідно п.3.3 Договору, відпуск Товару Постачальником проводиться в разі проведення Покупцем попередньої оплати або з відстрочкою платежу, за домовленістю сторін. Сторони домовились, що наступна поставка Товару буде здійснюватися постачальником за умови внесення Покупцем передоплати вартості в розмірі 50 відсотків від замовленої покупцем наступної партії товару. Іншу частину вартості товару Покупець зобов'язаний сплатити протягом 24 календарних днів з моменту отримання Товару (п.3.4.Договору).

У випадку відстрочки платежу, оплата за отриманий товар проводиться Покупцем на протязі 24 календарних днів з моменту його отримання, якщо інше не обумовлено сторонами (п.3.5.Договору).

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач вказує, що ним на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних (а.с. 26-33, 88-101), проте відповідачем повний розрахунок за товар здійснено не будо.

Так, відповідно до графіку проведення оплати відповідачем поставленого товару (а.с. 173-178), відповідач оплатив поставку товару за вказаними накладними крім видаткової накладної Л-00000230 від 05.04.2017 р. на суму 10 724, 86 грн. (частково сплачено - сума боргу 8 839, 37 грн.) та видаткової накладної №Л-00000229 від 05.04.2017 р. на суму 24 378, 72 грн.(товар не оплачений).

Також, у пункті 18 графіку позивач посилається на банківську виписку №Л-00000129 від 21.04.2017 року на суму 33218,09 грн. і наводить письмові пояснення, що вказана сума - спочатку, 21.04.2017 року, була сплачена ПАТ ВТКФ "Ласощі" ФОП Сіренку П.А., а потім повернута останнім, як помилково перерахована.

Крім того, ФОП Сіренко мав заборгованість в розмірі 80,26 грн. за неповну оплату боргу в розмірі 106 370,12 грн. за 2015 рік, що підтверджується банківськими виписками. Отже, заборгованість відповідача за поставлений товар за розрахунками позивача становить 33 218,09 грн. + 80,26 грн. = 33 298,35 грн.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів враховую наступне.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, період з лютого 2016 р. по квітень 2017 року позивачем поставлено відповідачу товар згідно наступних видаткових накладних (а.с. 26-33, 88-101):

1) № Л-00000100 від 12.02.2016 р. на суму 4 185, 00 грн.,

2) № Л-00000101 від 12.02.2016 р. на суму 28 521, 86 грн.,

3) № Л-00000104 від 12.02.2016 р. на суму 62 587, 49 грн.,

4) № Л-00000358 від 13.04.2016 р. на суму 60 254, 38 грн.,

5) №Л-00000357 від 15.04.2016 р. на суму 34 538, 48 грн.,

6) №Л-00000430 від 28.04.2016 р. на суму 3 604, 79 грн.,

7) №-Л 00000429 від 28.04.2016 р. на суму 77 790, 38 грн.,

8) №Л-00000425 від 28.04.2016 р. на суму 35 341, 86 грн.,

9) № Л-00001001 від 28.10.2016 року на суму 30 175 грн.,

10) №Л-00001038 від 08.11.2016 р. на суму 12 113, 27 грн.,

11) №Л-00001057 від 11.11.2016 р. на суму 12 506, 51 грн.,

12) № Л-00001218 від 14.12.2016 р. на суму 33 899, 51 грн.,

13) №Л-00000109 від 22.02.2017 р. на суму 29 136, 22 грн.,

14) № Л-00000164 від 15.03.2017 р. на суму 39 287, 76 грн.,

15) №Л- 00000209 від 29.03.2017 р. на суму 61 675, 93 грн.,

16) №Л-00000230 від 05.04.2017 р. на суму 10 724, 86 грн.,

17) №Л-00000229 від 05.04.2017 р. на суму 24 378, 72 грн..

18) №Л-00000397 від 22.04. 2016 р. (не врахована позивачем при складанні графіку на а.с. 173-178).

Загальна вартість товару поставленого відповідачу згідно з вищевказаними видатковими накладними склала 562 816, 57грн.

Як було зазначено вище, у пункті 3.1. Договору сторони обумовили, що ціни на Товар, що поставляється, зазначені у накладній Постачальника з відміткою Покупця, чи зазначені в затвердженій сторонами специфікації вважаються погодженими і оспорюванню не підлягають.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається (з врахуванням додаткових пояснень - а.с. 170-178), що в порушення договірних зобов'язань, відповідач не здійснив оплату за товар, отриманий згідно видаткової накладної Л-00000230 від 05.04.2017 р. на суму 10 724, 86 грн. (товар частково сплачено - сума боргу 8 839,37 грн.) та видаткової накладної №Л-00000229 від 05.04.2017 р. на суму 24 378,72 грн.(товар не оплачений), також позивач вказує, що у відповідача наявна заборгованість в сумі 80, 26 грн. за неповну оплату боргу в розмірі 106 370, 12 грн. за 2015 рік, що підтверджується банківськими виписками.

В свою чергу відповідач у відзиві (а.с. 130-159) вказує, що товар отриманий згідно видаткових накладних, які позивачем додані до позовної заяви - п'ять видаткових накладних: від 22.02.2017 р. № Л-00000109; від 15.03.2017 р. №Л-00000164, від 29.03.2017 р. № Л-00000209; від 05.04.2017 р. №Л-00000230 та від 05.04.2017 р. № Л-00000229 на суму 165 203, 49 грн. та додані пізніше ( залучені до клопотання від 20.11.2017 р. - а.с. 88-101) на суму поставки 397 613, 08 повністю ним оплачений, що підтверджується банківськими квитанціями, платіжними дорученнями та актами виконання послуг (а.с 60- 69 та а.с. 137-159) . Графік здійснення відповідачем оплати за отриманий товар у 2016 році та у 2017 році залучений до відзиву (а.с .133-134).

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом вірно встановлені обставини того, що загальна сума поставленого позивачу товару, згідно видаткових накладних, залучених позивачем до позовної заяви (з врахуванням додатково поданих накладних), відповідачем оплачена в повному обсязі, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що сума у розмірі 33 218,09 грн є не оплатою відповідачем товару, а поверненням відповідачем помилково перерахованої 21.04.2017 року позивачем на його адресу суми, а також про те, що ФОП Сіренко П.А. мав заборгованість в розмірі 80,26 грн. за неповну оплату боргу за 2015 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи міститься копія платіжного доручення від 24.04.2017 року №1 про сплату ФОП Сіренком П.А на рахунок позивача 33 218, 09 грн. "за товар", також зарахування вказаних коштів на рахунок позивача підтверджується банківською випискою, наданою позивачем (а.с. 41) , відповідно до якої 24.04.2017 року отримувачу - ПАТ "АТКФ "Ласощі" зараховані кошти в сумі 33 218,09 грн. від платника ФОП Сіренко П.А., призначення платежу - за товар. Відомості про те, що вказана сума сплачена як помилково перераховані кошти - відсутні.

При цьому факт того, що сума у розмірі 33 218,09 грн. є поверненням помилково перерахованої суми заперечується відповідачем, який вказує у відзиві на апеляційну скаргу, що вказана сума є нічим іншим як оплатою за товар.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що платіжне доручення №1 від 24.04.2017 року не містить ані відповідача, ані банку, а тому не є належним доказом у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, по-перше, копія платіжне доручення №1 від 24.04.2017 року (а.с. 63) містить відмітки банку як про одержання платіжного доручення, так і про проведення банком оплати. По-друге, як було зазначено вище платіж за вказаним платіжним дорученням зафіксовано, крім копії платіжного доручення відповідача, і в банківській виписці позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про існування заборгованості відповідача за поставку товару у 2015 році у розмірі 80,26 грн., колегія суддів зазначає, що позивачем не надані належні та допустимі документальні докази поставки товару відповідачу у 2015 році і виникнення заборгованість відповідача в розмірі 80, 26 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції чинній у 2015 р.) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, котра з сторін посилається на юридичні факти, які обґрунтовують її вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Отже, враховуючи ненадання позивачем первинніх документів, якими зафіксовані факти здійснення позивачем та відповідачем господарських операцій у 2015 році вимоги про стягнення з відповідача 80,26 грн. є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 04.12.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, встановленому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.