ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/14672/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, судді Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представники учасників справи:

позивача - Святюк С.П., Горецька М.В.,

відповідача - Болінський С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017

(головуючий - Зубець Л.П., судді - Алданова С.О., Мартюк А.І.)

у справі № 910/14672/16 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

про визнання зобов'язань припиненими,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" (далі - ТОВ "Терра Фуд") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію (далі - ПАТ "КБ "Преміум"), в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило визнати припиненими його зобов'язання зі сплати заборгованості за кредитним договором №30/КЛ/13 від 15.07.2013 в розмірі 2 716 527,58 грн на користь відповідача за кредитним договором та, відповідно, зобов'язання відповідача по сплаті на користь позивача боргу за договором про відкриття та обслуговування банківського рахунку №6090 від 06.03.2014 на суму 2 716 527,58 грн на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають зустрічні однорідні вимоги одна до одної, строк виконання яких настав, у зв'язку з чим позивач направив відповідачу заяви про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, однак відповідач неправомірно залишив ці вимоги позивача без задоволення.

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 15.07.2013 позивачем як позичальником та відповідачем як кредитодавцем укладено кредитний договір №30/КЛ/13 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір).

2.2. Згідно з умовами кредитного договору (п.п. 1.1, 1.1.1-1.1.3) кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (далі - кредит або транш кредиту), а позичальник зобов'язується отримати кредит/транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом/траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором. Ліміт кредитної лінії (або кредитний ліміт) складає 5 000 000,00 доларів США. Термін остаточного повернення кредиту - 15.04.2014 включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або чинним законодавством України. Позичальник шляхом підписання цього договору зобов'язується погашати кредит/транш кредиту в порядку, визначеному в Графіку зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією, викладеному в додатку №1 до цього договору та є його невід'ємною частиною. Плата за користування кредитом/траншем кредиту (процентна ставка) встановлюється у розмірі 15% річних (далі - проценти).

2.3. Порядок надання, повернення кредиту/траншу кредиту та сплати процентів визначений сторонами у розділі 2 кредитного договору, в п. 2.13 якого передбачено, що позичальник доручає кредитодавцю, а кредитодавець має право на підставі цього доручення здійснювати договірне списання на користь кредитодавця з поточного рахунку позичальника №6082, відкритого у кредитодавця та/або з будь-якого іншого рахунку позичальника, що відкритий та/або буде відкритий у майбутньому у кредитодавця, грошових коштів в сумі заборгованості позичальника за цим договором, враховуючи прострочену заборгованість за нарахованими процентами, строкову заборгованість за нарахованими процентами, прострочену заборгованість за кредитом/траншем кредиту, строкову заборгованість за кредитом/траншем кредиту, комісії, пеню, штрафи та інші платежі, що мають сплачуватись згідно з цим договором та договором застави/іпотеки/поруки. Право на договірне списання виникає у кредитодавця у випадках, передбачених в п. 2.10 цього договору, а також з дня, наступного за останнім днем строку (терміну), протягом якого позичальник зобов'язаний виконати будь-яке грошове зобов'язання за цим договором та/або договором застави/іпотеки/поруки. Передбачене цим пунктом договірне списання здійснюється кредитодавцем відповідно до нормативно-правових актів України.

2.4. Пунктом 7.9 кредитного договору передбачено, що кредитний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

2.5. У період з лютого по вересень 2016 року заборгованість позивача за несплаченими відсотками за кредитним договором перед відповідачем становила 2 716 527,58 грн, строк оплати якої настав 07.10.2016.

2.6. 06.03.2014 позивачем як клієнтом та відповідачем як банком укладено договір про відкриття і обслуговування банківських рахунків юридичної особи (далі - договір банківського рахунку).

2.7. За умовами договору банківського рахунку (п. 1) для зберігання грошових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних документів відповідно до умов договору та вимог законодавства України, банк відкриває клієнту поточний рахунок №6090 (980, 840).

2.8. При обслуговуванні рахунків банк, зокрема, зобов'язується здійснювати примусове списання коштів з рахунку клієнта у випадках, встановлених законодавством України (п.п. 2.1.3.13 п. 2.1.3 договору банківського рахунку).

2.9. Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача №6090, станом на 11.02.2016 на зазначеному рахунку були наявні грошові кошти у загальній сумі 7 128 665,17 грн.

2.10. Позивач є боржником відповідача на суму 2 716 527,58 грн за кредитним договором і в той же час - кредитором відповідача на суму 7 128 665,17 грн за договором банківського рахунку.

2.11. Позивач направив відповідачу заяву вих. №108 від 22.03.2016, в якій запропонував припинити зобов'язання по кредитній заборгованості, що виникла за лютий 2016 року на суму 12 853,87 дол. США, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язанням позивача за кредитним договором, та зобов'язань відповідача перед позивачем за договором банківського рахунку на суму 12 853,87 доларів США (станом по курсу на день проведення заліку).

2.12. В заяві вих. №08 від 19.07.2016 позивач просив відповідача здійснити зарахування на суму прострочених відсотків за кредитним договором за період з лютого по червень 2016 року на суму 66 928,76 дол. США, що еквівалентно 1 660 790,86 грн.

2.13. В заяві вих. №10 від 07.10.2016 позивач додатково просив відповідача здійснити зарахування на суму 40 777,78 дол. США, що еквівалентно 1 055 736,72 грн.

2.14. Загальна сума вимог по заявам позивача про зарахування яких просив позивач, становить 107 706,54 дол. США, що еквівалентно 2 716 527,58 грн.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

3.1. 17 липня 2017 року рішенням Господарського суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено.

3.1.1. Приймаючи таке рішення, господарський суд першої інстанції виходив, зокрема, з такого.

3.1.2. Вимоги, які виникли між сторонами на підставі різних договорів, а саме на підставі кредитного договору та договору банківського рахунку, є зустрічними, грошовими, а отже - однорідними.

3.1.3. На час звернення позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог (22.03.2016) відповідач перебував у стані ліквідації, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

3.1.4. Пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було захищено права боржника банку під час його ліквідації, який є одночасно і кредитором цього банку, шляхом надання можливості боржнику погасити свою заборгованість саме за кредитом за рахунок коштів на поточному рахунку боржника у банку, але за таких умов: майнове право вимоги на ці кошти є предметом застави, якою забезпечується кредитне зобов'язання (в даному випадку майнові права на кошти з банківського рахунку №6090 повинні були знаходитись у заставі забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором); у договорі банківського рахунку наявні умови на договірне списання коштів з цього рахунку саме на виконання зобов'язань за кредитом (у даному випадку договір банківського рахунку №6090 від 06.03.2014 повинен містити умову про списання коштів з рахунку №6090 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором).

3.1.5. Отже, обов'язковою умовою договірного списання коштів є те, що такі грошові кошти повинні бути предметом застави для їх зарахування у рахунок погашення кредитної заборгованості, чого дотримано не було. Кошти на поточному рахунку позивача в забезпечення повернення кредиту не передавалися, а договір про надання банківських послуг, що був укладений з відповідачем, належних умов для договірного списання коштів не містить, що свідчить про відсутність правових підстав для здійснення зарахування зустрічних вимог в процедурі ліквідації відповідача.

3.1.6. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачений певний (спеціальний) порядок погашення вимог кредиторів, а тому спірний залік зустрічних однорідних вимог, який передбачає індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора банку за рахунок коштів банку, порушує встановлений цим Законом порядок та черговість задоволення вимог кредиторів до банку і ставить у нерівне становище інших кредиторів банку у порівнянні з кредитором, який отримує задоволення своїх вимог не в тому порядку та черговості, як це передбачено в ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

3.2. 10 жовтня 2017 року постановою Київського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2017 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі.

3.3. Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з такого.

3.3.1. З урахуванням вимог ст. 601 ЦК України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними; бути однорідними; строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

3.3.2. Кінцевий строк виконання зобов'язань позивачем по сплаті відсотків за кредитним договором за період з лютого по вересень 2016 року у позивача настав 05.10.2016, а строк зустрічного зобов'язання відповідача за договором банківського рахунку - 11.02.2016. Тобто, у позивача виникло право вимагати від банку зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

3.3.3. В кредитному договорі сторони передбачили право відповідача здійснювати договірне списання коштів на свою користь.

3.3.4. Кредиторські вимоги позивача у сумі 7 139 899,15 грн були віднесені до вимог сьомої черги рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №694 від 10.05.2016, а відтак акцептовані (визнані) відповідачем.

3.3.5. Позивач є одночасно боржником відповідача за кредитним договором та кредитором за договором банківського рахунку. Умовами кредитного договору передбачено договірне списання коштів з рахунків позивача. Строк виконання зобов'язань, зарахування за якими просить здійснити позивач, вже настав, що не заперечується сторонами. Отже, відносини сторін відповідають умовам п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. 30 жовтня 2017 року ПАТ "КБ "Преміум" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2017 залишити в силі.

4.2. Скаржник обґрунтовує вимоги, що містяться у касаційній скарзі, зокрема, такими доводами:

4.2.1. Господарським судом апеляційної інстанції не застосовано до правовідносин сторін п. 41 ч. 1 ст. 602 ЦК України, згідно з якою не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

4.2.2. На дату звернення позивача до суду та розгляду даної справи розпочато процедуру ліквідації відповідача (з 10.02.2016), а згідно з п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

4.2.3. Відповідач вважає, що кредиторські вимоги позивача за договором банківського рахунку у сумі 7 139 899,15 грн рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №693 від 10.05.2016 були віднесені до сьомої черги, а зарахування однорідних зустрічних вимог, що є предметом позовних вимог позивача, призвело б до зміни черговості задоволення вимог кредиторів, що суперечить ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

4.2.4. Також на думку скаржника, господарським судом належним чином не досліджувалися умови кредитного договору, зокрема, що передбачають договірне списання, недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог та неможливості проведення зарахування вимог позивача у зв'язку з черговістю погашення вимог кредиторів.

4.3. 05 березня 2018 року позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

4.4. Відзив мотивовано такими аргументами:

4.4.1. Господарським судом апеляційної інстанції правильно застосовано п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тоді як відповідач невірно тлумачить умову зарахування зустрічних однорідних вимог в процедурі ліквідації банку.

4.4.2. Умовами укладеного кредитного договору передбачено договірне списання банком з будь-якого рахунку позичальника, що відкритий у кредитодавця. При цьому, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не вимагається передбачення цієї умови в конкретному виді договору, а саме в договорі банківського рахунку.

4.4.3. Зарахування зустрічних однорідних вимог в процедурі ліквідації банку, яке передбачене п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проводиться без врахування порядку черговості.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

5.1.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір по справі стосується визнання зобов'язань припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в процедурі ліквідації банку на підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Предметом розгляду у цій справі є вимоги позивача про визнання припиненим його зобов'язань зі сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 716 527,58 грн на користь відповідача за кредитним договором та зобов'язання відповідача по сплаті на користь позивача боргу за договором банківського рахунку на суму 2 716 527,58 грн на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

5.2.2. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст.ст. 1066, 1074 Цивільного кодексу України).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ЦК України).

5.2.3. Згідно з ст.ст. 202, 203 ГК України зобов'язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Як встановлено господарськими судами, за кредитним договором відповідач є кредитором, а позивач - боржником, і навпаки, за договором банківського рахунку відповідач є боржником, а позивач - кредитором. Наведене свідчить про те, що вимоги, які виникли між сторонами на підставі таких договорів, є зустрічними.

Зобов'язання, які виникли між сторонами на підставі кредитного договору та договору банківського рахунку, є грошовими, а відтак - однорідними.

Крім того, як встановлено господарськими судами щодо настання строку виконання зустрічних однорідних вимог, кінцевий строк виконання зобов'язань ТОВ "Терра Фуд" зі сплати відсотків за кредитним договором №30/КЛ/13 від 15.07.2013 за лютий-вересень 2016 року у позивача настав 05.10.2016 враховуючи п. 2.5.1 цього договору, а строк зустрічного зобов'язання відповідача за договором банківського рахунку - 11.02.2016 відповідно до п. 2.1.3.12 цього договору та згідно з платіжними дорученнями №290146 та №290145 на загальну суму 7 000 000,00 грн, поданих на виконання банку.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства та умови укладених сторонами правочинів, у позивача виникло право вимагати від банку зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

5.2.4. Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що згідно з п. 41 ч. 1 ст. 602 ГПК України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, Верховний Суд вважає безпідставними з огляду на таке.

Випадки та умови застосування порядку зарахування зустрічних вимог банку до боржника передбачені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тобто законом, який є спеціальним під час ведення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

В процесі судового розгляду було встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 10.02.2016 №68/БТ було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації відповідача, в зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 10.02.2016 №314 про початок здійснення процедури ліквідації банку та призначення уповноваженої особи фонду на його ліквідацію з 11.02.2016.

Отже, на час звернення позивача із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог (22.03.2016, 19.07.2016, 07.10.2016) відповідач перебував у стані ліквідації.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час подання заяв про зарахування) заборонено зарахування зустрічних вимог, в тому числі шляхом договірного списання. Проте ці обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Таким чином, законодавець визначив, що в наведеному випадку Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не є перешкодою для зарахування коштів, що знаходились на рахунках позичальника в рахунок оплати його зобов'язань за кредитом.

5.2.5. Господарськими судами встановлено, що за договором банківського рахунку позивачу був відкритий особовий рахунок №6090, на якому на час введення у відповідача процедури ліквідації (11.02.2016) у позивача були наявні кошти у сумі 7 128 665,17 грн.

Господарським судом апеляційної інстанції було надано оцінку твердженням відповідача про те, що за договором банківського рахунку умова про договірне списання коштів з поточного рахунку №6090 саме на погашення заборгованості за кредитним договором не передбачена, а рахунок №6082 було відкрито відповідачем для зберігання коштів іншого підприємства - ТОВ "Українські продуктові традиції" та для розрахунково-касового обслуговування останнього.

У цьому зв'язку судом апеляційної інстанції правильно зауважено на тому, що ані в кредитному договорі, ані в договорі банківського рахунку не міститься умов, які б передбачали відкриття позивачем рахунку для зберігання коштів іншої юридичної особи.

Натомість в п. 2.13 кредитного договору прямо передбачено, що позичальник доручає кредитодавцю, а кредитодавець має право на підставі цього доручення здійснювати договірне списання на користь кредитодавця з поточного рахунку позичальника №6082, відкритого у кредитодавця та/або з будь-якого іншого рахунку позичальника, що відкритий та/або буде відкритий у майбутньому у кредитодавця, грошових коштів в сумі заборгованості позичальника за цим договором, враховуючи прострочену заборгованість за нарахованими процентами, строкову заборгованість за нарахованими процентами, прострочену заборгованість за кредитом/траншем кредиту, строкову заборгованість за кредитом/траншем кредиту, комісії, пеню, штрафи та інші платежі, що мають сплачуватись згідно з цим договором та договором застави/іпотеки/поруки.

Апеляційною інстанцією надано оцінку умовам договору кредиту та встановлено право відповідача здійснювати договірне списання на свою користь з поточного рахунку позивача №6082, відкритого у відповідача, та/або з будь-якого іншого рахунку позивача, що відкритий та/або буде відкритий у майбутньому у кредитодавця, грошових коштів в сумі заборгованості за кредитним договором (в тому числі: прострочену і строкову заборгованість за нарахованими процентами, прострочену і строкову заборгованість за кредитом/траншем кредиту, комісії, пеню, штрафи та інші платежі, що мають сплачуватись згідно з кредитним договором та договором застави/іпотеки/поруки. Пункти 3.2.4, 3.3.18 кредитного договору також вказують на можливість договірного списання коштів.

5.2.6. Верховний Суд вважає, що господарським судом апеляційної інстанції правильно враховано пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які викладені в листі від 08.12.2015 №21-51564/15 "Про зарахування зустрічних однорідних вимог". В цьому листі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив про те, що заборгованість за кредитами, відсотками та заборгованість за борговими цінними паперами погашається за рахунок акцептованих кредиторських вимог у банків, які сформували реєстри кредиторів та за рахунок залишків за поточними та/або депозитними рахунками (крім заблокованих та арештованих) у банків, які перебувають у стадії ліквідації, але реєстри кредиторів ще не сформували. Залишок заборгованості, що залишилась після зарахування зустрічних однорідних вимог, боржник погашає шляхом внесення готівкою через касу банку або шляхом безготівкового зарахування коштів на рахунок банку.

Господарськими судами з'ясовано, що кредиторські вимоги позивача у сумі 7 139 899,15 грн були віднесені до вимог сьомої черги рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №694 від 10.05.2016, а, відтак, акцептовані (визнані) відповідачем.

Отже, враховуючи, що позивач є одночасно боржником відповідача за кредитним договором та кредитором за договором банківського рахунку. Умовами кредитного договору передбачено договірне списання коштів з рахунків позивача. Строк виконання зобов'язань, зарахування за якими просить здійснити позивач, вже настав.

Таким чином, у цьому випадку у банку не було обмежень на договірне списання коштів з розрахункових рахунків позивача на погашення заборгованості за кредитним договором у вигляді саме зарахування зустрічних однорідних вимог (а не проведення інших операцій з цими грошовими коштами).

5.2.7. Крім того, Верховний Суд вважає, що відповідачем не доведено, яким чином договірне списання коштів у вигляді зарахування зустрічних вимог особи, що одночасно є і кредитором, і боржником неплатоспроможного банку, який знаходиться на стадії ліквідації, могло порушити в цілому баланс інтересів інших кредиторів банку та черговості задоволення вимог кредиторів з урахуванням наявності можливості такого зарахування, передбаченого п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Верховний Суд вважає висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позову у повному обсязі обґрунтованим. Скаржником не доведено, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

6.2. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум", а постанови апеляційної інстанції - без змін.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

7.2. Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі №910/14672/16 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І. Ткач

Судді: О. Мамалуй

Л. Стратієнко