КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2018 р. Справа№ 910/22459/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 12.04.2018

розглянувши апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілк Ворд" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22459/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістиктранс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілк Ворд" про стягнення 485 934,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістиктранс» 429 234,00 грн. заборгованості, 54 652,25 грн. пені, 6 222,31 грн. трьох процентів річних, 4 508,33 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 419,25 грн. та 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, 01.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілк Ворд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22459/17 повністю та направити дану справу на розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018, з урахуванням ухвали від 10.04.2018, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілк Ворд" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22459/17. Завершено підготовчі дії у справі № 910/22459/17. Призначено справу до розгляду на 12.04.2018.

Представники позивача у судовому засіданні 12.04.2018 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22459/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представники відповідача у судове засідання 12.04.2018 не з'явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, враховуючи те, що в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 доведено до відома учасників судового процесу, що нез'явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, а також положення ч. 12 ст. 270 ГПК, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача 434 234,00 грн. основного боргу, 42 282,94 грн. пені, 4 942,61 грн. трьох відсотків річних, 4 475,40 грн. індексу інфляції

На підставі ст. 46 ГПК України, позивач в судовому засіданні 18.01.2018 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість розмірі 494 616,89 грн., з яких 429 234 грн. основного боргу, 54 652,25 грн. пені, 4 508,33 грн. інфляційних втрат та 6 222,31 грн. трьох відсотків річних, яка мотивована тим, що після звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, відповідачем частково сплачено суму основного боргу в розмірі 5 000,00 грн., на підтвердження чого позивачем додано до матеріалів справи витяг із особового рахунку. Крім того, позивачем здійснено перерахунок заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних по 18.01.2018, у зв'язку з чим суми вказаних нарахувань збільшились.

Зазначена заява прийнята господарським судом першої інстанції до розгляду, у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст. 42, 163 ГПК України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір у даній справі.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.03.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір № 2002-1, відповідно до п. 1.1 якого, позивач, за договором експедитор, надає відповідачу, за договором замовнику, послуги з організації перевезень вантажів власним, орендованим або приналежному експедиторі на іншій законній підставі залізничним рухомим складом на умовах, зазначених у цьому договорі та додаткових угодах до нього.

Відповідно до п. 1.2 договору позивач за дорученням відповідача і за його рахунок зобов'язується організувати транспортно-експедиторське обслуговування експортно-імпортних, внутрішніх та транзитних вантажів замовника залізничним транспортом по території України, Країн СНД та інших держав. Вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з даним договором, пункти відправлення та призначення вантажу, вартість транспортно-експедиторського обслуговування узгоджується сторонами в додаткових угодах до цього договору, які є невід'ємною частиною цього договору або у виняткових випадках узгоджується усно.

Згідно із п. 2.3 договору після отримання заявки позивач направляє відповідачу рахунок-фактуру із зазначенням сум, необхідних для виконання відповідної заявки.

Пунктом 2.10 договору визначено, що сторони здійснюють прийом-передачу послуг, наданих відповідно до умов цього договору, шляхом складання актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), в яких фіксуються всі послуги, отримані відповідачем від позивача.

Згідно із п. 2.11 договору послуги позивача, надані відповідно до умов цього договору, вважаються наданими позивачем та прийнятими відповідачем з моменту підписання відповідного акту здачі-приймання виконаних орбіт (наданих послуг).

Відповідно до п. 3.2.1 договору відповідач зобов'язаний своєчасно перераховувати позивачу кошти, необхідні для проведення розрахунків з відповідними залізницями та іншими підприємствами, послуги яких необхідні для транспортування вантажів відповідача, а також виплачувати винагороду позивача в порядку, погодженому в цьому договорі.

За умовами п. 4.1 договору відповідач перераховує позивачу необхідні кошти для виконання його доручень з перевезення відповідних партій вантажів в узгодженій сторонами сумі, зазначеній у рахунку позивача не пізніше 10 (десяти) календарних днів від дати прийняття вантажу до перевезення залізницею відправлення.

Пунктом 5.1 договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, взятих на себе за цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні весь збиток, нанесений даним невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань.

Згідно з п. 8.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення, з подальшою його пролонгацією на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін до закінчення зазначеного строку не заявила про його розірвання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано відповідачеві обумовлені договором послуги на загальну суму 1 582 034 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт №11 від 28.04.2017, №17 від 31.05.2017, №23 від 30.06.2017, №30 від 31.07.2017, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень щодо якості або кількості наданих позивачем послуг матеріали справи не містять.

Крім того, факт надання позивачем послуг з перевезення підтверджується залізничними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Однак відповідачем взяті на себе зобов'язання за договором в частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг з перевезення не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 429 234,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Така ж норма передбачена й статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 01.07.2004 № 1955-IV.

Відповідачем доказів сплати заборгованості перед позивачем на суму у розмірі 429 234,00 грн. не надано.

Таким чином, позовна вимога про стягнення заборгованості у розмірі 429 234,00 грн. є такою, що відповідає нормам законодавства, підтверджена матеріалами справи, відповідачем належним чином не спростована, тому підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, здійснивши перерахунок сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, враховуючи умови договору, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми пені у розмірі 54 652,25 грн., 3% річних у розмірі 6 222,31 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 4 508,33 грн., є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 12 000,00 грн., колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано Договір №875 від 11.12.2017 про надання юридичних послуг, укладений із ТОВ «Адвокатська компанія «Лекс» та Акт прийому-передачі наданих послуг від 11.12.2017.

Факт оплати позивачем послуг адвоката на суму 12000,00 грн. підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №370 від 12.12.2017.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 вказаної статті Кодексу визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача про покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 12 000,00 грн., що враховуючи категорію та складність даного спору, підготування та подання даного позову, а також участь в судових засіданнях при розгляді даної справи не вимагало від адвоката використання значного часу, або перебування у тривалих відрядженнях для збирання доказів. На підставі викладеного відповідач просив залишити витрати на професійну правничу допомогу адвоката за позивачем.

Враховуючи категорію складності справи, в межах якої позивачем отримано адвокатські послуги, об'єм роботи проведеної адвокатом при підготуванні позовної заяви та під час розгляду справи, та з метою дотримання співмірності між заявленими позовними вимогами і витратами, здійсненими позивачем на оплату адвокатських послуг, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції та вважає за доцільне обмежити розмір покладених на відповідача витрат на оплату на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі у 6 000,00 грн.

Посилання скаржника на те, що господарським судом першої інстанції порушено вимоги ч. 1 ст. 247 ГПК України, оскільки справа розглянута у спрощеному порядку, є безпідставним, оскільки згідно із ч. 2 ст. 247 ГПК України встановлено, що у порядку спрощеного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, однак справа № 910/22459/17 не відноситься до справ, перелічених у ч. 4 ст. 247 ГПК України. Також слід зазначити, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 у справі № 910/22459/17 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 15.02.2018.

Твердження скаржника про те, що судом порушено вимоги ст.ст. 2, 7, 8, 12, 13 ГПК України у зв'язку із відмовою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, є безпідставним, враховуючи наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2017 у справі № 910/22459/17 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 18.01.2018.

Також слід зазначити, що 29.12.2017 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» надійшла заява із запереченнями щодо розгляду вказаної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.4 ст.250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення або розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілк Ворд» заяву, господарський суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для її задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2018 призначено розгляд справи № 910/22459/17 за правилами загального позовного провадження. Замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання на 18.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 у справі № 910/22459/17 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 15.02.2018.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Законодавством не передбачено обмежень щодо надання керівником юридичної особи повноважень її представника у господарському процесі іншим особам, крім тих, що не мають можливості взяти участь у судовому засіданні, тобто, керівник відповідача не був позбавлений права направити у судове засідання іншого представника.

Нормами ГПК України не передбачено обов'язку суду відкладати розгляд справи через нез'явлення в засідання представника сторони.

Таким чином, судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права про права та обов'язки сторін у судовому процесі.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі 910/22459/17 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілк Ворд", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22459/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілк Ворд" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22459/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22459/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено та підписано 12.04.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім