ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 918/115/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 (головуючий суддя - Пономаренко Є.Ю. судді: Руденко М.А., Дідиченко М.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кириченко Лариси Калениківни

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

про усунення перешкод у користуванні майном та визнання договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кириченко Лариса Калениківна (далі - позивач) звернувшись в суд з позовом, просила зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - відповідач) усунути перешкоди у користуванні майном та визнати договір іпотеки припиненим.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.04.2013 у справі №5019/15/12 відмовлено в задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором у зв'язку з відсутністю документів про видачу кредиту, а також рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.03.2014 у справі №918/1948/13 відмовлено в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Відтак, оскільки первісне зобов'язання, на підставі якого виникла іпотека за іпотечним договором №47/Zсмбіп-08 від 20.03.2008, є припиненим, то є незаконним утримання в іпотеці нерухомого майна, що є предметом спірного іпотечного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.05.2016 (суддя Отрош І.М.) позов задоволено частково, зобов'язано відповідача подати державному реєстратору прав на нерухоме майно заяву про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна - іпотеки відносно таких об'єктів: земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою АДРЕСА_1 (№ запису про іпотеку в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно НОМЕР_2); квартира за адресою: АДРЕСА_1 (№ запису про іпотеку в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно НОМЕР_4), а також заяву про державну реєстрацію припинення обтяження - заборони відчуження нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (№ запису про обтяження в спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно НОМЕР_3). В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою разом з клопотанням про поновлення строку, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову.

Оскарженою ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 відмовлено відповідачу у відновленні пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2016, апеляційну скаргу повернуто скаржнику. Суд визнав, що клопотання скаржника про відновлення строку подання апеляційної скарги не містить поважних причин пропуску такого процесуального строку.

У касаційній скарзі відповідач просить вказану ухвалу скасувати і направити справу до апеляційного суду для продовження розгляду обґрунтовуючи свої вимоги тим, що апеляційний суд в порушення статей 33, 53, частини 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України у редакції до 15.12.2017 неповно з'ясував всі обставини щодо поважності причин пропуску строку на подання апеляційної скарги, не врахував того, що відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних банків та всупереч правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постановах від 11.03.2008 №3-673ук08 у справі №35/112-05 та від 30.06.2009 №3-2508к09/5/17 у справі №05-6-48/851 безпідставно відхилив доводи відповідача щодо поважності причин пропуску строку на оскарження рішення суду в апеляційному порядку.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить у її задоволенні відмовити, залишивши оскаржувану ухвалу без змін з підстав, викладених у цій ухвалі.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи оскаржувану ухвалу, враховуючи встановлені Господарським процесуальним кодексом України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до приписів статті 93 Господарського процесуального кодексу України у редакції до 15.12.2017 апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

При прийнятті оскаржуваної ухвали апеляційний суд з'ясував, що рішення суду першої інстанції, на яке була подана апеляційна скарга відповідачем, прийнято Господарським судом міста Києва 27.05.2016, дата складання та підписання повного тексту рішення - 01.06.2016.

Розглянувши аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення у справі, суд визнав їх неповажними, зазначивши, що на зворотному боці останньої сторінки судового рішення міститься відмітка представника відповідача про отримання ним копії рішення 08.06.2016.

З апеляційною скаргою відповідач звернувся з пропуском строку, встановленого статтею 93 Господарського процесуального кодексу України в названій редакції, а саме 12.09.2017, тобто понад один рік.

Відповідно до частини 1 статті 53 цього ж Кодексу за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України у редакції чинній на час прийняття оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що згодом, а саме 05.12.2016 представник відповідача звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про видачу йому примірника рішення у прошитому вигляді із проставленням при цьому печатки суду.

Згідно відмітки відповідача на зворотному боці клопотання представник банку 14.12.2016 року отримав копію рішення.

Отже, апеляційний суд підставно вказав, що відповідачем було двічі отримано повний текст рішення, а доказів втрати цих примірників відповідачем не надано.

При цьому апеляційним судом з'ясовано та враховано також те, що судом першої інстанції розглядалася скарга позивача на дії ВДВС і відповідач був присутній в судових засіданнях та надавав до матеріалів даної справи певні докази. Зокрема у заяві від 14.04.2016 відповідач послався на резолютивну частину рішення суду, що свідчить про ознайомленість відповідача із рішенням суду до подачі апеляційної скарги.

Посилання відповідача на те, що вчасно підготувати скаргу йому перешкодило пошкодження вірусом - блокувальником інформації всіх комп'ютерів Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відхилені судом через те, що вказані обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження понад один рік. До того ж, згідно заяви самого відповідача про вчинення кримінального правопорушення кібернетична атака сталася 27.06.2017, тоді як вже було зазначено, оскаржуване рішення прийнято ще у травні 2016 року.

Посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду України відхиляються судом через те, що обставини у цій справі є відмінними від тих, якими обґрунтовує свої вимоги відповідач.

Так у постанові від 11.03.2008 №3-673ук08 у справі №35/112-05 Верховний Суд України вказав, що не може бути визнаний таким, що вчинений без поважних причин пропуск строку внаслідок усунення стороною недоліків при поданні касаційної скарги.

У постанові від 30.06.2009 №3-2508к09/5/17 у справі №05-6-48/851 Верховний Суд України вказав, що вирішуючи питання поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, судами не враховано, що оскаржуване в апеляційному судовому порядку рішення розіслано сторонам з порушенням п'ятиденного строку встановленого статтею 87 Господарського процесуального кодексу України у редакції до 15.12.2017.

Відтак доводи відповідача в цій частині визнаються касаційним судом помилковими.

В силу частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Викладеним спростовуються доводи відповідача про порушення апеляційним судом статей 33, 53 Господарського процесуального кодексу України у редакції до 15.12.2017.

Посилання на порушення частини 1 статті 113 Господарського процесуального кодексу України у редакції до 15.12.2017 відхиляються через те, що положення даної статті за даних обставин не застосовуються.

Щодо посилань на те, що судом не враховано статусу відповідача, то за змістом пункту 1 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в тому числі, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За приписами статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому слід зазначити, що як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.10.2016 зі справи "Устименко проти України", дійшов до висновку що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Викладеним спростовуються доводи відповідача, викладені в касаційній скарзі, щодо незаконності оскаржуваної ухвали та безпідставності відхилення судом доводів відповідача в частині поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

За вказаних обставин оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для скасування оскарженої ухвали немає.

Відповідно до приписів статті 129 частини 4, статті 315 частини 3 пункту "в" Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання касаційної скарги належить покласти на відповідача.

Керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 918/115/16 Господарського суду міста Києва, залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді І.В. Кушнір

Є.В. Краснов