ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/20190/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О.О. Мамалуй - головуючий, О.М. Баранець, І.В. Ткач

за участю секретаря судового засідання - Руденко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"

на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі суддів: Т.І. Разіна - головуючий, М.Л. Яковлєв, Л.В. Чорна

від 16.11.2017р.

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1.Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа";

2. Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго";

3. Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача державне підприємство "Енергоринок"

про визнання договорів недійсними; визнання недійсною угоди

за участю представників учасників:

позивача: Ярчак І. С. , Майстренко О.М.

відповідача-1: не з'явилися

відповідача-2: Кулешова Л.В. - адвокат

відповідача-3: Нижник О.М. - адвокат

третьої особи: Гаркуша В.В. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (далі - ПрАТ "ХК "Енергомережа"), відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (далі - ВАТ "Запоріжжяобленерго") та публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (далі - ПАТ "Запорізький завод феросплавів", в якому просило суд: - визнати недійсними договори про переведення боргу № 93 від 01.07.2015р., № 94 від 02.07.2015р., укладені між ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів"; - визнати недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015р., укладену між ПрАТ "ХК "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договори про переведення боргу № 93, № 94 та угода про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015р. завідомо суперечать інтересам держави; не відповідають положенням ч. 2 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" та п. 6.2 Правил користування електричною енергією.

Крім того, позивач зазначає, що спірні договори про переведення боргу сторонами фактично укладені з метою подальшого укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015р. та припинення зобов'язань без проведення грошових розрахунків ПАТ "Запорізький завод феросплавів" перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за договором купівлі-продажу електричної енергії від 01.11.2012р. № 3.

Також, позивач, з посиланням на приписи статей 1, 16, 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України", статей 1, 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наголошує на наявності підстав для звернення з даним позовом про визнання недійсними договорів про переведення боргу № 93, № 94 та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015р. у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

При цьому позивач вказує, що НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000235 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, стосовно привласнення службовими особами відповідачів майна в особливо великому розмірі.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.06.2017р. у справі № 910/20190/16 у задоволені позову Національного антикорупційного бюро України відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Суд зазначає, що Закон України "Про електроенергетику", Правила користування електричною енергією, договір № 3 не встановлюють особливих вимог до особи - споживача електричної енергії та не містять додаткових вимог щодо рахунку, з якого повинен споживач здійснити оплату за електричну енергію.

При цьому, суд першої інстанції наголошує на тому, що для визнання недійсним спірних договорів на підставі ст. 228 Цивільного кодексу України позивач повинен довести, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, наявність умислу сторін або однієї сторони на укладення правочину, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наявність вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін, що не було зроблено позивачем.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017р. скасовано рішення місцевого господарського суду та прийнято нове рішення, яким позов Національного антикорупційного бюро України задоволено.

Визнано недійсними договори про переведення боргу № 93 від 01.07.2015р., № 94 від 02.07.2015р., укладені між ВАТ "Запоріжжяобленерго", ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів"; визнано недійсною угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.07.2015р., укладену між ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів".

Постанова мотивована тим, що відповідачами, шляхом укладення спірних договорів порушено приписи законодавства в частині обов'язку споживача сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику, тому спірні договори суперечать приписам ст.15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", п.1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначив, що завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину про відступлення права вимоги і його наслідки полягала у тому, щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" і Правилами користування електричною енергією порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що призведе до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ПАТ "Запорізький завод феросплавів" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017р. та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 29.06.2017р. у справі № 910/20190/16.

Скарга мотивована тим, що договори про переведення боргу № 93, № 94 не регулюють порядок розрахунків за електроенергію з ВАТ "Запоріжжяобленерго", а лише замінюють боржника у зобов'язанні. При переведенні боргу за спожиту електроенергію до нового боржника не переходять всі права та обов'язки споживача електричної енергії, визначені законодавством та договором № 3, тобто заміни споживача у зобов'язанні не відбувається. До нового боржника переходить виключно обов'язок щодо оплати грошових коштів на рахунок ВАТ "Запоріжжяобленерго" зі спеціальним режимом використання.

Крім того, скаржник зазначає, що факт невиконання або неналежного виконання новим боржником своїх господарських зобов'язань не може свідчити про те, що договори укладались сторонами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави.

ПАТ "Запорізький завод феросплавів" посилається на рішення у справах № 910/11130/16 та № 910/6769/16, якими присуджено до стягнення з ПрАТ "ХК "Енергомережа" на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" заборгованість.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу НАБУ просить залишити постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017р. без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відзив мотивовано обов'язковістю проведення розрахунків за спожиту електроенергію виключно споживачем, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

01 листопада 2012 р. між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (постачальник), організаційно-правову форму змінено на Публічне акціонерне товариство, та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 3 (далі - договір № 3), відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Згідно з п. 2.1 договору № 3 під час виконання умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

П. 10 договору № 3 (в редакції додаткової угоди № 12 від 26.09.2014р.) сторони визначили рахунок, на який проводяться розрахунки за електричну енергію, а саме: поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 01 в філії Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк".

02 лютого 2015 р. між ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" (постачальник) та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (покупець) укладено договір купівлі-продажу (постачання) електричної енергії № 27 (далі - договір № 27), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався продавати (постачати) активну електричну енергію, а покупець приймати й сплачувати електричну енергію на умовах та в терміни, передбачені договором.

Згідно з п. 5.1 договору № 27 орієнтована вартість договору складає 198 млн. грн.

У період з лютого по квітень 2015 року ПАТ "Запорізький завод феросплавів" перерахувало на рахунок ПрАТ "ХК "Енергомережа" - 164 900 000,00 грн.

Електрична енергія ПрАТ "ХК "Енергомережа" на суму 164 900 000,00 грн. поставлена не була.

У березні та квітні 2015 року постачання електричної енергії на суму 164 900 000,00 грн. для потреб ПАТ "Запорізький завод феросплавів" здійснено ВАТ "Запоріжжяобленерго", внаслідок чого у ПАТ "Запорізький завод феросплавів" виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 164 900 000,00 грн. за договором про постачання електричної енергії № 3 від 01.11.2012р.

Також, місцевим господарським судом встановлено, що 01.07.2015р. між ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" укладено додаткову угоду № 1 до договору № 27, згідно з умовами якої ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" зобов'язалось повернути ПАТ "Запорізький завод феросплавів" 164 900 000,00 грн. до 20.07.2015р.

01 липня 2015 р. між ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (первісний боржник), ПрАТ "ХК "Енергомережа" (новий боржник) та ВАТ "Запоріжжяобленерго" (кредитор) укладено трьохсторонній договір № 93 (далі - договір № 93) про переведення боргу (далі - договір № 93), відповідно до якого первісний боржник передає, а новий боржник приймає на себе борг перед кредитором за договором на постачання електричної енергії №3 від 01.11.2012р. на загальну суму 100 000 000,00 грн. за поставлену електричну енергію у березні 2015 року.

02 липня 2015 року між ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (первісний боржник), ПрАТ "ХК "Енергомережа" (новий боржник) та ВАТ "Запоріжжяобленерго" (кредитор) укладено трьохсторонній договір № 94 (далі - договір № 94), відповідно до якого первісний боржник передає, а новий боржник приймає на себе борг перед кредитором за договором на постачання електричної енергії №3 від 01.11.2012р. на загальну суму 64 900 000,00 грн. за поставлену електричну енергію у березні та квітні 2015 року.

Доказів виконання новим боржником грошових зобов'язань перед кредитором за договорами про переведення боргу № 93 від 01.07.2015р. та № 94 від 02.07.2015р. сторонами не надано.

22 липня 2015р. між ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" та ПАТ "Запорізький завод феросплавів" укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторони дійшли згоди про припинення вимог ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" до ВАТ "Запорізький завод феросплавів" у сумі 164 900 000,00 грн. за договорами про переведення боргу від 01.07.2015р. № 93 та від 02.07.2015р. № 94 та припинення вимог ПАТ "Запорізький завод феросплавів" до ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" у сумі 164 900 000,00 грн. за договором купівлі-продажу (постачання) електричної енергії № 27 від 02.02.2015р.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить суд касаційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національне бюро є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

П. 13 ч. 1 ст. 17 вказаного Закону Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Тобто, у разі звернення Національного бюро з відповідними позовами про визнання угод недійсними, за умови, що такий спір пов'язаний зі здійсненням суб'єктами господарювання господарської діяльності, та з урахуванням дотримання суб'єктного складу сторін, визначеного статтями 1, 2, 21 ГПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) такі спори підлягають розгляду господарськими судами.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Національне антикорупційне бюро України наявність підстав для подання позову обґрунтовує необхідністю попередження, виявлення, припинення та запобігання вчиненню корупційного правопорушення, ознаки якого позивач вбачає у спірних правовідносинах при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000235 за попередньою правовою кваліфікацією за частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України.

Аналіз вказаних норм, у сукупності із встановленими обставинами справи, свідчить про наявність у НАБУ права на звернення з позовом у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України).

Ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України передбачають припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, встановлених договором або законом.

Закон України "Про електроенергетику" (чинний на момент укладення спірних договорів) визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі.

Ст. 1 вказаного Закону визначено термін "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії" як рахунки суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території та оптове постачання електричної енергії, відкриті в уповноваженому банку і призначені виключно для накопичення коштів, отриманих за електричну енергію від споживачів, та розрахунків з учасниками оптового ринку електричної енергії, а термін "алгоритм оптового ринку електричної енергії" - як порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

П 4 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електроенергетику" визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ч. 1 ст. 15 вказаного Закону (в редакції на момент укладення спірних договорів) зазначено, що купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Згідно з ч. 2 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Згідно з ч. 3 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику", кошти з поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, перераховуються згідно з алгоритмом оптового ринку електричної енергії виключно на: поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії; поточний рахунок підприємства, яке здійснює розподіл електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами; поточний рахунок енергопостачальника; поточний рахунок із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості оптового постачальника електричної енергії.

Аналогічний порядок розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричну енергію із застосуванням поточних рахунків із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" передбачає і для енергопостачальників, підприємств, що здійснюють передачу електричної енергії, та всіх підприємствами, що здійснюють розподіл електричної енергії.

Ч. 8 ст. 26 вказаного Закону встановлено, що споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

П. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000р., визначено, що споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточній рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

П. 6.3. ПКЕЕ встановлено, що оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, у тому числі на підставі визнаної претензії, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Таким чином законодавцем в імперативному порядку визначено обов'язок саме споживача сплачувати за спожиту електроенергію постачальнику виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання і при виникненні господарських правовідносин щодо постачання електроенергії статус споживача та постачальника є пов'язаним з відповідними суб'єктами господарювання та не може набуватися іншими особами на підставі договору про переведення боргу, оскільки внаслідок вчинення такого правочину новий боржник не стає споживачем електричної енергії.

Оскільки ПрАТ "ХК "Енергомережа", на якого було переведено борг ПАТ "Запорізький завод феросплавів" перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" за договором постачання електричної енергії, не є споживачем енергії в розумінні чинного законодавства України; умовами договорів про переведення боргу припинено зобов'язання дійсного споживача з оплати спожитої ним електричної енергії; у п. п. 3.1. договорів №93, №94 зазначено, що розрахунки за цими договорами здійснюються в безготівковій формі, шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін та відсутні посилання на обов'язок ПрАТ "ХК "Енергомережа" перераховувати кошти ВАТ "Запоріжжяобленерго" на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для визнання спірних договорів №93, №94 та угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, у зв'язку з тим, що їх зміст суперечить приписам ст. ст. 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та п. 6.3. ПКЕЕ.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що обов'язковість положень Закону України "Про електроенергетику", Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію та ПКЕЕ для сторін встановлюється змістом та суттю відносин між сторонами, а тому сторони в договорі не можуть відступити від таких положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Тобто, необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

З урахуванням викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину щодо переведення боргу і його наслідки полягала у тому, щоб обійти встановлений Законом України "Про електроенергетику" і ПКЕЕ порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що призведе до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом. Відповідачі усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність переведення боргу в спірних правовідносинах і суперечність таких дій інтересам держави і суспільства та прагнули настання вказаних вище протиправних наслідків.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про те, що факт невиконання або неналежного виконання новим боржником своїх господарських зобов'язань не може свідчити про те, що договори укладались сторонами з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, оскільки підставою визнання спірних договорів недійсними є невідповідність спірних договорів чинному законодавству.

Також, Верховним Судом відхиляються твердження щодо переходу до нового боржника виключно обов'язку з оплати грошових коштів на рахунок ВАТ "Запоріжжяобленерго" зі спеціальним режимом використання, оскільки п. п. 3.1 договорів № 93, №94 передбачено, що розрахунки здійснюються шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду відхиляє посилання ПАТ "Запорізький завод феросплавів" у касаційній скарзі на рішення господарського суду міста Києва від 22.07.2016р. у справі №910/11130/16 та від 25.07.2016р. у справі № 910/6769/16, оскільки преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

7. Висновки суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позову обґрунтованим. Скаржником не доведено неправильного застосування апеляційним господарським судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Аргументи касаційної скарги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

8. Судові витрати

Зважаючи на те, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017р. у справі №910/20190/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя О. М. Баранець

Суддя І. В. Ткач