ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2018

Справа № 910/22663/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/22663/17

за позовом комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Ланет Телеком», м. Київ,

про стягнення 213 137,52 грн.,

без виклику учасників справи.

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» (далі – Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Ланет Телеком» (далі – Товариство): 200 592 грн. основної заборгованості, яка утворилася у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору від 31.12.2015 №ТМ-01-С/805 про встановлення сервітут (далі – Договір); 9 711,82 грн. втрат від інфляції; 2 833,70 грн. 3% річних, а всього 213 137,52 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі №910/22663/17 та призначено її до розгляду на 16.01.2018.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини першої Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ. для яких пріоритетом є швидке вирішення справи.

Оцінивши категорію цього спору та його складність, суд дійшов висновку про те, що справа №910/22663/17 не значної складності та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження; запропоновано: - відповідачу у строк до 06.02.2018 подати суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; - позивачу у строк до 20.02.2018 подати відповідь на відзив.

Вказану ухвалу суду було надіслано сторонам на адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відміткою канцелярії суду за звороті такої ухвали.

Згідно з офіційним сайтом публічного акціонерного товариства «Укрпошта» відповідачу 01.02.2018 було вручено за довіреністю поштове відправленням з штрихкодовим ідентифікатором №641.

Разом з тим, станом на день прийняття рішення з даної справи відповідачем не подано суду відзив на позовну заяву.

Таким чином, відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

З метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття судового рішення у відповідності до частини дев’ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.12.2015 Підприємством і Товариством (сервітуарій) укладено Договір, за умовами якого:

- предметом Договору є обмежене право користування сервітуарієм будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами, зазначеними в Додатку №1 до Договору (пункт 1.1 Договору);

- об’єкти розміщення надаються для розміщення сервітуарієм телекомунікаційних мереж, комплексу технічних засобів телекомунікацій, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по проводах, оптичних чи інших електромагнітних системах, між кінцевим обладнанням, крім радіотехніки (пункт 1.2 Договору);

- встановлення сервітуту Підприємством сервітуарію для розміщення обладнання в місцях, вказаних в Додатку №1 до Договору, розпочинається з моменту укладення Договору (пункт 2.1 Договору);

- розміщення обладнання за умовами сервітуту в місцях, вказаних в Додатку №1 до Договору, здійснюється на підставі підписаного сторонами акта розміщення обладнання на умовах сервітуту, зразок якого наведено в Додатку №2 до Договору (пункт 2.2 Договору);

- сервітуарій зобов’язується вносити Підприємству щомісячну плату за користування об’єктом розміщення, відповідно до умов Договору (пункт 3.1 Договору);

- розрахунок щомісячної плати за кожен об’єкт розміщення та в цілому за Договором наводиться в Додатку №1 до Договору (пункт 3.2 Договору);

- щомісячний розмір плати за Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця передуючого оплачуваному; рахунок надається Підприємством сервітуарію шляхом надсилання поштовою та електронними засобами зв’язку відповідно до реквізитів сервітуарія, вказаних у Договорі; на момент підписання Договору щомісячна плата становить 25 074 грн., в тому числі ПДВ – 4 179 грн.; загальна сума вартості Договору складає суму здійснених сервітуарієм оплат за користування сервітутом (пункт 3.3 Договору);

- плата сплачується сервітуарієм протягом 15 банківських днів з моменту отримання рахунку від Підприємства (пункт 3.4 Договору);

- Договір вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2016 і діє до 31.12.2016 (пункт 9.1 Договору);

у разі якщо одна із сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору, Договір вважається пролонгованим на 1 (один) календарний рік на тих же умовах (пункт 9.2 Договору).

Частиною першою статті 401 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Позивач зазначає про те, що в період з січня 2016 року по листопад 2017 року (включно) відповідачем не було оплачено плату за сервітут на загальну суму 57 500 грн., у зв’язку з чим наявне порушення умов Договору.

На виконання умов Договору позивачем в період з лютого по вересень 2017 року включно було виставлено відповідачу рахунки на оплату на загальну суму 200 592 грн., а саме: від 01.02.2017 №555 на суму 25 074 грн.; від 01.03.2017 №1224 на суму 25 074 грн.; від 01.04.2017 №1719 на суму 25 074 грн.; від 01.05.2017 №2078 на суму 25 074 грн.; від 01.06.2017 №2519 на суму 25 074 грн.; від 01.07.2017 №2971 на суму 25 074 грн.; від 01.08.2017 №3407 на суму 25 074 грн.; від 01.09.2017 №3996 на суму 25 074 грн.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій рекомендованих повідомлень рахунок на оплату від 01.02.2017 №555 було отримано відповідачем 30.01.2017, від 01.03.2017 №1224 – 01.03.2017, від 01.04.2017 №1719 – 03.04.2017, від 01.05.2017 №2078 – 10.05.2017, від 01.06.2017 №2519 – 09.06.2017, від 01.07.2017 №2971 – 14.07.2017, від 01.08.2017 №3407 – 31.07.2017, від 01.09.2017 №3996 – 01.09.2017.

Крім того, сторонами підписано та скріплено печатками такі акти надання послуг: від 28.02.2017 №789 (за лютий 2017 року) на суму 25 074 грн.; від 31.03.2017 №1433 (за березень 2017 року) на суму 25 074 грн.; від 30.04.2017 №1841 (за квітень 2017 року) на суму 25 074 грн.; від 31.05.2017 №2262 (за травень 2017 року) на суму 25 074 грн.; від 30.06.2017 №2683 (за червень 2017 року) на суму 25 074 грн.; від 31.07.2017 №3099 (за липень 2017 року) на суму 25 074 грн.; від 31.08.2017 №3163 (за серпень 2017 року) на суму 25 074 грн.; від 30.09.2017 №3612 (за вересень 2017 року) на суму 25 074 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Претензією від 15.08.2017 №062/15/1/03-5272 позивач просив відповідача сплатити 150 444 грн. заборгованості за Договором за період з 01.02.2017 до 31.07.2017.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надіслав, заборгованість не сплатив.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 200 592 грн. основної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 9 711,82 грн. втрат від інфляції і 2 833,70 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з пунктом 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок сум втрат від інфляції і 3% річних та періодів їх нарахування та встановлено, що він правильний.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 9 711,82 грн. втрат від інфляції і 2 833,70 грн. 3% річних.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ланет Телеком» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 42; ідентифікаційний код 39362054) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А; ідентифікаційний код 03366500): 200 592 (двісті тисяч п’ятсот дев’яносто дві) грн. основної заборгованості; 9 711 (дев’ять тисяч сімсот одинадцять) грн. 82 коп. втрат від інфляції; 2 833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. 70 коп. 3% річних і 3 197 (три тисячі сто дев’яносто сім) грн. 06 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10.04.2018.

Суддя                                В.О. Демидов