ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 906/66/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017

(головуючий -Василишин А.Р., судді - Бучинська Г.Б. , Гудак А.В.)

та рішення Господарського суду Житомирської області від 28.02.2017

(суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.)

у справі № 906/66/17

за позовом Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Коростишівської міської ради

про стягнення 49 852,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Веселовського Геннадія Павловича (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення 58 128,00 грн неустойки в розмірі подвійної плати за користування торговельними майданчиками №147 та №148 за договором оренди №184, укладеним між позивачем та відповідачем.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначений договір оренди діяв до 31.12.2015. Орендар (відповідач) не виконав умови п.6.3 договору, не подав заяви про намір укласти договір, отже, згідно з п.6.1 договір припинив свою дію.

1.3. Оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованих торговельних майданчиків, позивач скористався правом, визначеним у ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України, на нарахування відповідачу неустойки в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 01.01.2016 по 28.02.2017 в загальній сумі 58 128,00 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 позов Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" задоволено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича на користь позивача 58 128,00 грн неустойки та 1 600,00 грн судового збору.

2.2. Вирішуючи спір, судом першої інстанції встановлено такі фактичні обставин справи.

2.2.1. 31 грудня 2013 року між Підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та Фізичною особою-підприємцем Веселовським Геннадієм Павловичем (орендар/відповідач) укладено договір оренди №184 (далі - договір).

Предметом договору є торговельні майданчики №147 та №148 загальною площею 18 кв.м. і 18 кв.м, місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку (далі - об'єкт оренди (п.1.1 договору).

Об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності (п.1.3 договору).

2.2.2. Орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 договору, а саме з 01.01.2014 по 31.12.2014 (п. 2.3 договору №184 від 31.12.2013).

2.2.3. Орендна плата складає 1 038,60 грн, 1 038,60 грн на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата (п.3.1 договору).

У пункті 4.3.3 договору оренди сторони погодили обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

2.2.4. Договір укладено на 1 рік і діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно (п.6.1 договору).

2.2.5. Додатковою угодою від 17.12.2014 до договору оренди №184 від 31.12.2013 сторони пролонгували договір оренди №184 на термін з 01.01.2015 по 31.12.2015.

2.2.6. В подальшому, як зазначив суд першої інстанції, орендар не виконав умови п.6.3 договору, не подав заяви про намір укласти договір, отже, згідно з п.6.1 договір припиняє дію.

За висновком суду першої інстанції, договір № 184 діяв до 31.12.2015.

2.2.7. Оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованих торговельних майданчиків, позивач скористався своїм правом та нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення, а саме за період з 01.01.2016 по 28.02.2017 в загальній сумі 58 128,00 грн.

Суд встановив, що торговельні майданчики обліковуються на балансі позивача і є майном, яке передано йому від власника - Коростишівської райспоживспілки.

Дослідивши подані позивачем прибуткові касові ордери, суд зазначив, що розрахунки відповідачем проведені по грудень 2015 року включно.

2.2.8. Відповідно до п. 4.3.8 договору у разі припинення договору орендар несе обов'язок звільнити об'єкт оренди та повернути його Орендодавцеві.

Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачу об'єкти оренди.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

2.3. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 рішення Господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 залишено без змін. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована таким.

2.3.1. Відповідно до приписів пункту 6.3 договору, якщо відповідач має намір укласти договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну договору подати позивачу письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів.

2.3.2. Суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем умов пункту 6.3 договору. Відтак, за висновком суду, договір в силу пункту 6.1 припинив свою дію 31 грудня 2015 року.

2.3.3. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач у своїй претензії № 78 від 23 січня 2015 року повідомляв Відповідача про закінчення терміну дії договору та необхідність звільнити торговельні майданчики № 147, №148.

2.3.4. Вказавши, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повернув орендовані торговельні майданчики (звільнив їх), апеляційний господарський суд дійшов висновку про порушення ФОП Веселовським Г.П. пункту 4.3.8 договору, що надало право позивачу на застосування санкцій, передбачених частиною 2 ст.785 Цивільного кодексу України.

При цьому право Позивача на нарахування спеціальної неустойки слідує з положень пункту 5.2 договору, згідно з яким сторони за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором несуть відповідальність згідно з законодавством України.

2.3.5. Отже, апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про стягнення з відповідача неустойки за період з 01.01.2016 по 28.02.2017 в загальній сумі 58 128,00 грн.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

3.1. Не погоджуючись з вищезазначеними постановою та рішенням, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій зазначаючи про порушення судами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України та неправильне застосування положень статей 764, 785 Цивільного кодексу України, просить рішення Господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

3.2. В обґрунтування зазначених вимог скаржник зазначає, зокрема, таке.

3.2.1. На думку відповідача, суди попередніх інстанцій безпідставно стягнули з нього неустойку за неповернення об'єктів оренди, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували заперечення орендодавця щодо продовження користування об'єктами оренди, висловлені протягом одного місяця з дня закінчення строку дії договору.

Тобто висновки судів зроблені без врахування положень ст.764 Цивільного кодексу України.

3.2.2. На переконання скаржника, невиконання позивачем пункту 4.2.5 договору, яким визначено право орендодавця перемістити тимчасову споруду на штрафний майданчик ринку у випадку незвільнення орендарем об'єкта оренди в семиденний термін після припинення дії договору, свідчить про бажання позивача у продовженні користування відповідачем спірним майном.

3.2.3. Посилаючись на приписи статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.291 Господарського кодексу України, відповідач вважає, що для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

3.2.4. Крім того, аргументуючи вимоги своєї касаційної скарги, скаржник зазначає, що рішення, які він оскаржує, є незаконними, оскільки позивачем неправильно обраховано початок строку нарахування неустойки, який повинен би бути 08.01.2017, а не 01.01.2017. Проте суди попередніх інстанцій зазначеному не надали жодної оцінки.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу Коростишівська міська рада Коростишівського району Житомирської області просить рішення Господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 скасувати, а справу №906/66/17 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування зазначеного посилається на те, що позивач, зловживаючи тією обставиною, що сторонами договору оренди жодні документи з приймання-передачі об'єктів оренди не складались, намагається видати факт здійснення господарської діяльності відповідача на зовсім іншому місці неіндивідуалізованої, належній Коростишівській міській раді земельній ділянці по вул. Шевенко, 40 в м.Коростишеві, за продовження користування об'єктами оренди і протиправно пов'язати таку діяльність з договором оренди, який закінчив свою дію.

3.4. Позивач відзиву на касаційну скаргу не подав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

4.1.Відповідно до частини 1 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. За приписами частини 2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.3. Як зазначено у п.1.3 постанови, позовні вимоги Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" обґрунтовані приписами ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України. Тобто спір у справі стосується стягнення з відповідача неустойки, нарахованої позивачем, за використання відповідачем торговельних майданчиків після закінчення строку дії договору.

4.4. За приписами ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (п. 2 ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

4.5. Відповідно до приписів статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.763 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України).

4.6. Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов'язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст.614 Цивільного кодексу України.

4.7. Задовольняючи позов у повному обсязі, суди попередніх інстанцій зазначили, що оскільки відповідач не скористався своїм правом на пролонгацію договору в порядку, визначеним у п.6.3 договору, останній припинив свою дію 31 грудня 2015 року (п. 2.2.6 та п.2.3.2 постанови).

Відтак, суди дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за період з 01.01.2016 по 28.02.2017 у сумі 58 128,00 грн (п.2.2.7, 2.3.5 постанови).

4.8. Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними з огляду на таке.

4.9. Предмет доказування під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Господарський суд визначає предмет доказування, виходячи з вимог і заперечень сторін, керуючись нормами матеріального права, які повинні бути застосовані у такому випадку.

4.10. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, стверджує, що відповідач, всупереч умовам договору та положенням чинного законодавства протягом 2016 року користувався спірним орендованим майном.

За приписами статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Обов'язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов'язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими.

Матеріали справи не містять документів, які б свідчили про те, що орендодавець (позивач) у строк, встановлений статтею 764 Цивільного кодексу України, заперечував проти дій відповідача щодо користування спірними об'єктами оренди.

Водночас, матеріали справи не містять і документів про виконання відповідачем свого обов'язку, визначеного у п.4.3.8 договору, згідно з яким останній зобов'язаний у 7-денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві, що цілком узгоджується із зазначеними вище положеннями ч.1 ст.785 Цивільного кодексу України.

Встановлення факту користування орендарем спірними об'єктами за відсутності заперечень орендодавця з цього приводу є істотними обставинами справи, дослідження яких є необхідним для правильного вирішення спору у справі. Проте суди належної уваги цьому не приділили, обмежившись лише посиланням на п.6.3 договору.

4.11. Дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог Підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про стягнення неустойки з відповідача, починаючи з 01.01.2016, суди попередніх інстанцій не надали також належної оцінки п. 4.3.8 договору, у якому визначено 7-денний строк на вчинення ФОП Веселовським Г.П. відповідних дій, у сукупності з положеннями цивільного законодавства, якими врегульовано питання строку виконання зобов'язання та правових наслідків невиконання чи неналежного виконання такого зобов'язання боржником.

4.12. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, залишене без змін постановою апеляційного господарського суду, зазначеним вимогам не відповідає.

5. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

5.2. Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи у суді касаційної інстанції не дають права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

5.3. Під час нового розгляду справи господарським судам слід взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір з належним обґрунтуванням мотивів та підстав такого вирішення у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи.

6. Судові витрати

6.1. Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

6.2. Враховуючи, що судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передається на новий розгляд до місцевого господарського суду, розподіл судового витрат у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Веселовського Геннадія Павловича задовольнити.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та рішення Господарського суду Житомирської області від 28.02.2017 у справі № 906/66/17 скасувати.

3. Справу № 906/66/17 передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.Ткач

Судді О. Мамалуй

Л. Стратієнко