ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року м.Дніпро Справа № 904/8715/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Верхогляд Т.А. - доповідач

суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат, довіреність №14-167 від 29.09.2017 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_2 адвокат, довіреність №41/8213 від 26.12.2017 р.;

представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився;

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2018 року (повний текст рішення складено 18.01.2018 року) у справі № 904/8715/17 (суддя Петренко Н.Е.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м. Дніпро

відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго", м.Чернігів

про стягнення заборгованості у розмірі 1 693 294,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2018 року у справі № 904/8715/17 позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 000 000,00 грн. заборгованості за векселем, 156 821,92 грн. 6% річних та 17 352,33 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач-2 - ПАТ "Чернігівобленерго" не обґрунтував та не підтвердив належними доказами правову позицію стосовно своїх зобов'язань за спірним векселем №75, не спростував факту предявлення зазначеного векселя до платежу.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат, суд зазначив, що ст.48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема збитків від інфляції та 3% річних.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку в частині відмови у стягненні інфляційних у розмірі 634 797,09 грн. Просив апеляційний суд прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути вищезазначену суму з ПАТ "Чернігівобленерго".

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач вказував на те, що відмова у стягненні інфляційних витрат, нарахованих на суму заборгованості за векселем №75, суперечить ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 4 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі. Вважає посилання суду на правову позицію Верховного Суду України від 03.10.2011року у справі № 45/211 не вірною, оскільки обставини у справі не є подібними.

Публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго" також оскаржило вищезазначене рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було встановлено факту предявлення векселю для платежу, не враховано відповідно до ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 28.02.2017 року у справі № 751/2084/15ц, якими визнано недійсними протести простих векселів, в тому числі спірного векселя, про неоплату та скасування актів про протест простих векселів. В звязку з цим апелянт вважав відсутніми підстави для задоволення позовних вимог.

Також скаржник вважав, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу-2 в задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/23714/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання індосаменту недійсним.

Просить оскаржуване ним рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ "Чернігівобленерго" заборгованості за векселем у сумі 1 000 000,00 грн., 6% річних у сумі 156 821,92 грн.

У відзивах на апеляційні скарги позивача та відповідача-2 Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" просило апеляційний суд відмовити кожному з скаржників в задоволенні апеляційної скарги, розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача-1.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач-2 спростовує її доводи. Просить суд залишити заявлені вимоги апелянта без задоволення.

Також представник відповідача-2 просив суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням господарського суду м.Києва у справі №910/23714/17 за позовом ПАТ "Чернігівобленерго" до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання індосаменту недійсним.

Представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відзиві на апеляційну скаргу відповідача-2 спростовує її доводи, просить залишити вимоги апелянта без задоволення.

Розгляд апеляційних скарг Дніпропетровським апеляційним господарським судом було обєднано.

За клопотанням ПАТ "Чернігівобленерго" судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Обговоривши доводи апеляційних скарг позивача та відповідача-2, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається наступне:

- ВАТ ЕК "Чернігівобленерго" змінило свою організаційно-правову форму на Публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго", що підтверджується Статутом від 04.05.2000 року;

- Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" є правонаступником Українського кредитного банку;

- спірний простий вексель №75 відповідач-2 видав 04.05.2000 року Українському кредитному банку і зобовязався сплатити проти нього останньому чи його наказу по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 року;

- Український кредитний банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", та НАК "Нафтогаз України" уклали між собою договір № Т-102/042000 від 24.04.2000 року, за яким провели обмін рівноцінних цінних паперів, а саме векселів, зазначених у ст. 2 цього договору, на умовах визначених цим договором;

- відповідно до додатку № 1 до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000 року простий вексель № 75 входить до переліку векселів, що передані позивачу.

04.05.2000 року Український кредитний банк та НАК "Нафтогаз України" підписали акт приймання-передачі векселів до договору № Т-102/042000 від 24.04.2000 року, зокрема передано і вексель № 75 зі строком погашення по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015року.

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя № 75 на суму 1 000 000,00 грн. зі строком платежу по пред'явленню, але не раніше 01.01.2015 року.

За даним векселем Публічне акціонерне товариство "Чернігівобленерго" зобов'язалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк", чи його наказу 1 000 000,00 грн.

Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" на звороті векселя проставлено бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене", який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" з листом - вимогою, згідно якого пропонувало оплатити векселі, у тому числі і простий вексель № 75 до 12-00 години 18.02.2015 року. Також у листі зазначено, що у разі неоплати векселів у відповідності з чинним законодавством по векселях буде вчинено протест у неплатежі.

Дану вимогу було надіслано на адресу відповідача-2 18.02.2015року, що підтверджено копіями фіскального чеку та опису вкладення у цінний лист.

Також матеріали справи містять докази того, що 18.02.2015року представники НАК "Нафтогаз України" з'явились до Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" для пред'явлення оригіналів векселів, у тому числі, векселя №75.

Представників позивача не допустили до приміщення та запропонували залишити територію, про що представниками ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було складено акт про відмову у допуску повноважних осіб на підприємство ПАТ "Чернігівобленерго", яке знаходиться за адресою м.Чернігів, вул. Горького, 40, для пред'явлення векселів до платежу.

В цей же день боржнику була надіслана телеграма з вимогою оплатити векселі, яка не вручена останньому у зв'язку з відмовою від прийому, про що свідчить повідомлення поштової організації.

Як вбачається з рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.02.2017 року у справі № 751/2084/15-ц, 19.02.2015 року о 10-03 год. від Приватного нотаріуса ЧМНО ОСОБА_3 на адресу ПАТ "Чернігівобленерго" направлено електронне повідомлення № 13, в якому нотаріусом запропоновано оплатити 19.02.2015 року до 14 години на користь НАК "Нафтогаз України" векселі № 74, № 75, № 76, № 77, № 78, № 79 на загальну суму шість мільйонів гривень, які НАК "Нафтогаз України" предявило їхньому підприємству до оплати 18.02.2015 року та не отримала платежу. Вексель, що є предметом даного спору, також значиться у вказаному листі.

З вищезгаданого рішення суду вбачається, що 19.02.2015 року ПАТ "Чернігівобленерго" направлено на адресу Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 лист № 28/918 про те, що НАК "Нафтогаз України" не предявляло векселі № 74, № 75, № 76, № 77, № 78, № 79 до оплати ПАТ Чернігівобленерго.

Зі змісту листа від 20.02.2015року № 91/01-16 вбачається, що Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було складено протести вищезгаданих векселів.

Оскільки відповідачем-2 належними доказами не спростовано твердження позивача про те, що НАК "Нафтогаз України" у встановленому порядку не було предявлено ПАТ "Чернігівобленерго" оригінали векселів № 74, № 75, № 76, № 77, № 78, № 79 та не було надано можливість перевірити наявність у НАК "Нафтогаз України" оригіналів таких векселів та наявності у НАК "Нафтогаз України" прав власності на векселі, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.02.2017року у справі № 751/2084/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26.05.2017 року, було визнано недійсними протести про неоплату простих векселів № 74 номінальною вартістю 1000000,00грн., № 75 номінальною вартістю 1000000,00 грн., № 76 номінальною вартістю 1000000,00 грн., № 77 номінальною вартістю 1000000,00 грн., № 78 номінальною вартістю 1000000,00 грн., № 79 номінальною вартістю 1000000,00грн., векселедавцем за якими є ВАТ "ЕК "Чернігівобленерго" (правонаступником якого є ПАТ "Чернігівобленерго"), що вчинені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та скасовано акти про протест простих векселів № 74 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., № 75 номінальною вартістю 1000000,00 грн., № 76 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., № 77 номінальною вартістю 1000000,00 грн., № 78 номінальною вартістю 1000000,00грн., № 79 номінальною вартістю 1000000,00грн., векселедавцем за якими є ВАТ "ЕК "Чернігівобленерго" (правонаступником якого є ПАТ Чернігівобленерго), що вчинені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Оскільки у визначений у листі позивача строк, тобто до 12:00 години 18.02.2015 року, відповідач-2 не оплатив вказаний у позовній заяві вексель, у нього виникла заборгованість перед позивачем, що і стало причиною судового спору.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову правомірними з наступних підстав:

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (надалі "Уніфікований закон", з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї), Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930 року), а також Законами України від 05.04.2001 року №2374-ІІІ "Про обіг векселів в Україні" (ст. 2 якого містить застереження стосовно дії окремих положень Уніфікованого закону на території України), від 23.02.2006 року №3480-ІV "Про цінні папери та фондовий ринок", від 06.07.1999 року № 826-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 року № 827-ХІV "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", від 06.07.1999 року № 828-ХІV "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів" у редакції, чинній на відповідний момент.

Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до Уніфікованого закону позивач є законним векселедержателем, відповідач-1 є індосантом, тобто юридичною особою, яка володіла векселем і здійснила передатний напис (відповідно до Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України" 16.12.2002 року №508), а відповідач-2 є векселедавцем.

Статтею 78 Уніфікованого закону встановлено, що векселедавець простого векселя зобов'язаний так само, як акцептант за переказним векселем. Прості векселі зі строком платежу у визначений строк від пред'явлення повинні бути протягом строків, встановлених статтею 23, пред'явлені векселедавцю для відмітки. Перебіг строку починається від дати відмітки, підписаної векселедавцем на векселі. Відмова векселедавця зробити датовану відмітку повинна бути засвідчена протестом (стаття 25), дата якого є початком строку від пред'явлення.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 червня 2007 року № 5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів", особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть, якщо останній із них є бланковим.

Якщо останній індосамент є бланковим або на пред'явника (тобто в ньому не зазначено особу, що отримує вексель), законним векселедержателем такого векселя вважається особа, у якої вексель фактично знаходиться. Така особа має всі права за векселем, у тому числі право вимоги платежу за ним.

Законний векселедержатель не зобов'язаний доводити наявність і дійсність своїх прав за векселем, вони вважаються наявними і дійсними. Доведення протилежного - обов'язок особи, якій пред'явлено вимогу за векселем.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, оригінал простого векселя № 75 було надано представником ПАТ "НАК "Нафтогаз України" для огляду у судовому засіданні. Дана обставина представниками сторін не оскаржується.

Вищезазначений вексель відповідає вимогам вексельного законодавства.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 року № 5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" зазначено, що вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів (статті 57 - 59 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), статті 32, 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником.

Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного пред'явлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 Цивільного кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача до відповідача-2 місцевий господарський суд виходив з того, що ПАТ "Чернігівобленерго" не надало належних доказів виконання своїх зобов'язань за спірним векселем та не спростувало належного предявлення векселя до платежу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та враховує, що місцевий господарський суд вірно вказав, що Уніфікований вексельний закон не вирішує питання про те, що саме слід розуміти під пред'явленням векселя та не встановлює такої конкретної процедури, однак під пред'явленням цілком розумно вважати будь-яку подію, яка вказує на те, що вимога платежу та векселедержатель стали відомі платнику або ж повинні були стати такими за умови належної та відповідної чинному законодавству поведінки платника.

З огляду на обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем було вжито усіх можливих заходів задля пред'явлення векселя для платежу відповідачу-2, яким не вчинено жодної дії, спрямованої на одержання векселя, зокрема не надано відповіді на лист позивача про оплату векселя, відмовлено у одержанні телеграми, не допущено представників на територію підприємства та не здійснено звернення до нотаріуса з метою перевірки наявності оригіналу векселя і з'ясування обґрунтованості вимог позивача за цим векселем.

Навпаки, така поведінка відповідача-2, в т.ч. і щодо звернення до суду з позовом про визнання недійсними протестів про неоплату простих векселів, свідчить про його намагання ухилитися від одержання векселя і виконання вексельного зобов'язання та не може бути визнана розумною і відповідальною.

Слід також зазначити, що за своєю правовою природою зобовязання за векселем відрізняється від інших грошових зобовязань, а саме: воно є абстрактним, тобто незалежним від обставин, які обумовили видачу векселя; вексельне зобовязання є безспірним і безумовним сторони не можуть обумовлювати платіж настанням якихось подій; окрім того вексель може бути переданий за індосаментом.

За наведених обставин доводи відповідача-2 щодо не предявлення йому векселя у встановленому порядку, визнання у судовому порядку недійсним протесту про неоплату простого векселя та скасування акту про протест, а тому і відсутність підстав для його оплати, є безпідставними та не впливають на обґрунтованість позовних вимог позивача у даній справі.

Отже, виходячи з предмету спору та предмету доказування у даній справі, а також процесуального статусу учасників справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність преюдиціального значення для розгляду даного спору рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.02.2017 року у справі № 751/2084/15-ц, зокрема щодо підстав недійсності вчинених протестів векселів у неоплаті.

Обгрунтованим є оскаржуване рішення і в частині стягнення з відповідача-2 6% річних у сумі 156 821,92 грн.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні", передбачені ст.ст. 48, 49 Уніфікованого закону відсотки на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки НБУ на день подання позову та від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

При цьому, стаття 5 Уніфікованого закону передбачає, що у переказному векселі, який підлягає оплаті відразу після пред'явлення або у визначений строк після пред'явлення, трасант може обумовити, що на суму, яка підлягає оплаті, будуть нараховуватися відсотки. У будь-якому іншому переказному векселі така умова вважається ненаписаною.

Відсоткова ставка повинна бути вказана у векселі; при відсутності такої вказівки умова вважається ненаписаною.

Між тим, пунктом 2 ст. 48 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі встановлено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

Отже, вищенаведене норма не пов'язує право держателя на одержання відсотків у розмірі шести з зазначенням такої відсоткової ставки у векселі.

Позивачем, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, заявлено до стягнення 6 відсотків річних в сумі 156 821,92 грн.. нарахованих у період з 19.02.2015 року по 30.09.2017 року, тобто з дати настання строку платежу, виходячи з дати направлення вимоги про оплату, а тому відповідні доводи відповідача-2 щодо відсутності підстав для стягнення заявленої суми відсотків апеляційним судом відхиляються.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача-2 на користь позивача 634 797,09 грн. інфляційних втрат за період прострочення оплати векселя з 19.02.2015 року по 30.09.2017року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, право векселедержателя вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, обмежено наступними сумами: (1) сумою неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; (2) відсотками в розмірі шести від дати настання строку платежу; (3) витратами, пов'язаними з протестом і пересиланням повідомлень, а також іншими витратами. Якщо право регресу використане до настання строку платежу, то з вексельної суми утримуються облікові відсотки. Ці облікові відсотки обчислюються за офіційною обліковою ставкою (банківською ставкою), яка діє на дату використання права регресу за місцем проживання держателя.

Тобто, Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобовязану за векселем, інших платежів, зокрема таких, як збитки від інфляції.

Вищенаведена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03.10.2011року у справі № 3-91гс11 (справа № 45/211), яка є обовязковою до застосування господарськими судами в силу ст. 111-28 ГПК України, у попередній редакції, та вірно застосована судом першої інстанції до спірних правовідносин, оскільки предметом спору у справі № 3-91гс11 (справа № 45/211), також є стягнення збитків від інфляції за вексельним зобовязанням.

За наведених обставин доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України є безпідставними, як і його посилання на постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12 та від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11, які не мають відношення до вексельних правовідносин.

Щодо доводів апелянта відповідача-2 про зупинення провадження у даній справі та проведення почеркознавчої експертизи слід зазначити наступне:

Суд першої інстанції зазначив, що для проведення почеркознавчої експертизи необхідні вільні зразки підпису голови правління ЗАТ "Український кредитний банк" ОСОБА_4 Факт його смерті є встановленим та не оспорюється відповідачем-2, проведення експертизи неможливо. Тому висновок місцевого господарського суду щодо відсутності достатніх підстав для призначення у справі почеркознавчої експертизи є вірним.

Щодо клопотання відповідача-2 про зупинення провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №910/23714/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання індосаменту недійсним, то воно задоволенню не підлягає, оскільки відсутні докази повзаності даної справи з справою, що перебуває в провадженні іншого суду.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає доводи обох апеляційних скарг безпідставними.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційних скарг, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявників скарг і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2018 року у справі № 904/8715/17 залишити без змін.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Чернігівобленерго" за подання апеляційних скарг на рішення суду покласти на відповідних заявників апеляційних скарг.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя А.Є. Чередко

Повний текст постанови підписано 16.04.2018 року.