ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018м. ДніпроСправа № 904/636/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камша Н.М. за участю секретаря судового засідання Полевичек Д.А.

за позовом ОСОБА_1, м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапіргірмаш", 49098, м. Дніпро, вул. Любарського, буд.98,

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - паспорт серія НОМЕР_2 виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 21 березня 2008р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Громадянин ОСОБА_1, м. Дніпро (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапіргірмаш", 49098, м. Дніпро, вул. Любарського, буд.98, (далі - ПАТ "Дніпроважпапіргірмаш", відповідач) заборгованості по заробітній платі у розмірі 83 277 грн., суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2017р. по день ухвалення рішення, яка станом на 09.02.2018р. становить 34 510,64 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що у день звільнення не отримав остаточного розрахунку, що є порушенням ст. 116 КЗпП України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2018р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.03.2018р. з викликом сторін.

13.03.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 13.03.18р. (з додатками), в якому останній позовні вимоги позивача визнав частково, а саме заборгованість по виплаті заробітної плати на суму 83 277,07 грн., в іншій частині позову просить відмовити.

15.03.18р. до господарського суду від позивача надійшли:

- заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 83 277 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2017р. по день розгляду справи по суті, яка станом на 15.03.2018р. становить 26 367,68 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

- письмові пояснення з приводу уточнення періоду, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В ході судового засідання судом встановлено, що в матеріалах справи знаходяться 2 довідки (розрахунки середнього заробітку) ОСОБА_1 видані відповідачем, в яких зазначена різна середньоденна заробітна плата.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2018р. відкладено розгляд справи по суті на 03.04.2018р., зобов'язано позивача та відповідача надати до матеріалів справи уточнену довідку про середньоденний заробіток позивача.

02.04.2018р. до господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача (з додатками: копії розрахункових листів по заробітній платі за червень 2017р. та липень 2017р.), в яких ОСОБА_1 просить суд при винесенні рішення враховувати довідку відповідача № 8 від 31.01.2018р., де середньоденна заробітна плата становить - 193,88 грн.

02.04.2018р. від відповідача до господарського суду надійшов лист № 42 від 02.04.2018р. (з додатками: уточнена довідка про заборгованість по заробітній платі станом на 12.03.2018р. та уточнений розрахунок середнього заробітку), в яких останній позовні вимоги позивача визнав частково, а саме заборгованість по виплаті заробітної плати на суму 83 277,07 грн., в іншій частині позову просить відмовити. Також просив суд розглянути справу без участі представника відповідача та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач у судовому засіданні 03.04.2018р. підтримав свої позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 03.04.2018р. не з'явився.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.04.2018р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області з 16.12.2014 року перебуває справа № 904/8661/14 про банкрутство публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапіргірмаш" (49098, м. Дніпро, вул. Любарського, 98; ).

Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в пункті 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України.

15.12.2011р. позивача прийнято до публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" на посаду спеціаліста з маркетингу згідно наказу № 501/к від 14.12.2011р.

19.08.2013р. ОСОБА_1 переведено на посаду юрисконсульта до юридичного відділу, наказ № 250/к від 19.08.2013р.

01.02.2016р. позивача переведено на посаду виконуючого обов'язки начальника відділу маркетингу згідно наказу № 7/к від 29.01.2016р.

13.10.2016р. публічне акціонерне товариство "Дніпроважпапірмаш ім. Артема" перейменовано на публічне акціонерне товариство "Дніпроважпапіргірмаш".

31.08.2017р. позивача звільнено із займаної посади наказом № 62/к на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за згодою сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Як зазначив позивач, при звільненні з роботи з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачено 83 277,00 грн. заборгованості із заробітної плати. Вказана сума підтверджується довідкою відповідача від 18.01.2018р. № 4, довідкою, уточненою довідкою станом на 12.03.2018р. та не оспорюється відповідачем, тому підлягає стягненню.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, господарський суд зазначає наступне.

Нормами ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

До матеріалів справи долучено довідку відповідача № 8 від 31.01.2018р. за підписами керуючого санацією - голови правління та в.о. головного бухгалтера, з якої вбачається, що середній одноденний заробіток позивача становить - 193,88 грн. Також відповідачем долучено довідку розрахунок середнього заробітку колишнього співробітника б/н б/д за підписами керуючого санацією - голови правління, в.о. головного бухгалтера та уточнену довідку розрахунок середнього заробітку колишнього співробітника б/н б/д з яких вбачається, що середній одноденний заробіток позивача становить - 162,59 грн.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, враховуючи долучені до матеріалів справи копії розрахункових листів по заробітній платі позивача за червень 2017р. та липень 2017р., господарський суд вважає за необхідне визначити середній одноденний заробіток позивача саме - 193,88 грн.

Також господарський суд вважає за необхідне зазначити, що суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні необхідно рахувати з 01.09.2017р., а не з 31.08.17р. як зазначив позивач.

Всього сума до виплати за затримку розрахунку при звільнені за період з 01.09.2017р. по 15.03.18р. становить 26 173,80 грн.(193,88 грн. х 135 дн.), ця сума підлягає стягненню.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки вони заявлені без достатніх правових підстав.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25000 грн., обґрунтувавши свої вимоги наступним. Тривалими неправомірними діями відповідач завдав та продовжує завдавати позивачу неабияку моральну шкоду. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Це полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, у вигляді емоційних переживань: почуття образи, незручності, відчаю та жаху, розгубленість, хвилювання. Така ситуація тримає позивача в постійній нервовій та психологічній напрузі.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи обсяг (майже 39 місяців) завданих позивачу моральних і фізичних страждань, безперечну вину відповідача, тривалість його страждань, їх характер та наслідки, що настали в результаті незаконних дій відповідача, грубе порушення його конституційних прав на працю, соціальне страхування, отримання заробітної плати, та пенсійне страхування, позивач вважає що відповідач повинен йому відшкодувати суму у розмірі 25 000 гривень.

За змістом ст. 124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 762,00 грн. слід віднести на відповідача, стягнувши його в дохід державного бюджету України.

Враховуючи вищеозначене, керуючись ст.ст. 47, 115-117, 238 КЗпП України, ст.ст. 20, 129, 194, 236-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапіргірмаш" (49098, м.Дніпро, вул. Любарського, буд.98, ) на користь ОСОБА_1 (49005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 83 277 (вісімдесят три тисячі двісті сімдесят сім) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапіргірмаш" (49098, м.Дніпро, вул. Любарського, буд.98, ) на користь ОСОБА_1 (49005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні суму за період з 01 вересня 2017 року по 15 березня 2018 року в розмірі 26 173,80 (двадцять шість тисяч сто сімдесят три) грн.80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважпапіргірмаш" (49098, м.Дніпро, вул. Любарського, буд.98, ) на користь державного бюджету (одержувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , рахунок отримувача 0001, банк одержувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.04.2018р.

Суддя Н.М. Камша