ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 924/656/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Варави Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача - Мельник О.О.,

відповідача - Клюка В.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "КОНО"

на рішення Господарського суду Хмельницької області

у складі колегії суддів: Димбовський В.В., Гладюк Ю.В., Смаровоз М.В.

від 25.09.2017 та

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Філіпова Т.Л., Василишин А.Р., Мельник О.В.

від 08.12.2017,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "КОНО"

до Виробничо-комерційного підприємства "Явір-Інвест"

про визнання недійсним договору.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 17 липня 2017 року позивач подав позовну заяву про визнання недійсним договору від 25.01.2012 про зарахування зустрічних вимог по договору поставки № 08/11 від 22.08.2011.

2. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що оспорюваний договір суперечить приписам статті 601 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 у задоволенні позову було відмовлено.

4. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 апеляційну скаргу позивача було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

5. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що позивачем не було доведено наявності підстав, передбачених статтею 215 Цивільного кодексу України, для визнання оспорюваного договору недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. 13 грудня 2017 року позивач подав касаційну скаргу.

7. У касаційній скарзі позивач просить скасувати Господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ Й АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. 25 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "КОНО" (постачальник) та Виробничо-комерційним підприємством "Явір-Інвест" (покупець) був укладений договір про зарахування зустрічних вимог по договору поставки № 08/11 від 22.08.2011 (далі - Договір).

9. Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник та покупець, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, прийшли до угоди на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України про зустрічне виконання зобов'язань по укладеному між сторонами договору поставки №08/11 від 22.08.2011.

10. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що згідно договору поставки № 08/11 від 22.08.2011, укладеного між сторонами, постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 18 889 989,07 гривень.

11. Згідно з пунктом 3.1 Договору станом на 01.01.2012 покупець має перед постачальником заборгованість за поставлений товар в сумі 4 771 137,00 грн.

12. Пунктами 4.1, 5.1, 6.1 Договору передбачено, що згідно додаткової угоди № 8 від 25.10.2011 постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем по сплаті штрафу в сумі 1888998,90 грн. Постачальник за порушення своїх зобов'язань щодо строків поставки товару має заборгованість перед покупцем в сумі 3777997,81 грн. Покупець за порушення своїх зобов'язань щодо оплати товару має заборгованість перед постачальником в сумі 3777997,81 грн.

13. Відповідно до пункту 7.1 Договору з моменту підписання цього Договору, додаткова угода №8 від 25.10.2011, якою передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору в розмірі 20% від загальної ціни договору розривається та втрачає юридичну силу і сторони не є зобов'язаними по сплаті штрафних санкцій згідно пунктів 5.1 та 6.1 цього Договору.

14. Згідно пунктом 8.1 Договору зобов'язання сторін за пунктами 3.1 та 4.1 цього Договору припиняються на суму 1888998,90 грн. шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги.

15. Відповідно до пункту 9.1 Договору після підписання сторонами цього Договору, постачальник є кредитором, а покупець боржником за поставлений товар в сумі 2882138,10 грн.

16. Пунктом 9.2 Договору передбачено, що покупець зобов'язується погасити постачальнику наявну заборгованість в наступні строки та в наступних розмірах: до 10.02.2012 - не менше ніж 1082138,10 грн.; до 10.03.2012 - не менше ніж 950000 грн.; до 10.04.2012 - 850000 грн.

17. Згідно з пунктами 10.2, 10.5 Договору цей Договір після його підписання сторонами та скріплення печатками стає невід'ємною частиною договору №11/08 від 22.08.2011 та має силу додаткової угоди до нього. Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. Позивач вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень неправильно застосували норми матеріального права, зокрема, статті 203, 601, 602 Цивільного кодексу України, статті 202, 203, 230 Господарського кодексу України.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

19. У відзиві на касаційну скаргу, поданому у визначений в ухвалі Верховного Суду від 26.02.2018 строк, відповідач просить залишити її без задоволення, оскільки вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм чинного законодавства.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

20. Цивільний кодекс України

Стаття 202 частини 1, 2, 4

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 203 частина 1

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 215 частина 1

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 598 частина 1

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 601 частина 1

Зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Стаття 602

Не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 41) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 604 частина 1

Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Стаття 627 частина 1

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 частина 1

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

21. Господарський кодекс України

Стаття 202 частина 1

Господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Стаття 203 частина 3

Господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

22. Господарський процесуальний кодекс України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій)

Стаття 43

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

23. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 300 частини 1, 2

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

24. Суд відхиляє аргумент позивача про те, що суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень неправильно застосували норми матеріального права, зокрема, статті 203, 601, 602 Цивільного кодексу України, статті 202, 203, 230 Господарського кодексу України, з огляду на таке.

25. Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

26. Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

27. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, у розумінні статті 601 Цивільного кодексу України, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей). Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

28. Суд зазначає, що, оскільки принцип свободи договору є одним з основних принципів зобов'язальних правовідносин, сторони вправі припинити існуючі між ними зобов'язання за домовленістю, зокрема, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

29. Суд зазначає, що оспорюваний договір було укладено між позивачем та відповідачем, тобто, такий договір є двостороннім; сторони за ним дійшли взаємоузгодженого волевиявлення, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної мети кожної з цих осіб.

30. З огляду на викладене, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що укладаючи оспорюваний договір, керуючись принципом свободи договору, сторони визнали факт зустрічності, однорідності вимог у визначеному розмірі та те, що строк виконання щодо таких вимог настав.

31. Суд відхиляє аргумент позивача про відсутність безспірності вимог, що підлягають зарахуванню, оскільки сторони укладаючи оспорюваний договір, підтвердили, визнали відповідні вимоги одна щодо одної.

32. Тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оспорюваний договір не суперечить приписам статті 601 Цивільного кодексу України, та, відповідно, про те, що позивачем не було доведено наявності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

33. Отже, звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

34. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

35. Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Судові витрати

36. Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Висновки про правильне застосування норм права

37. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, у розумінні статті 601 Цивільного кодексу України, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей). Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційної фірми "КОНО" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.09.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 у справі №924/656/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець