ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/51/18
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Максимів Н.Б.,

за участю:

від Військової прокуратури: Негрич Н.М. - прокурор військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону (службове посвідчення № 033485 від 18.05.2015),

від позивача: Сворак І.Б. - головний спеціаліст-юрисконсульт юридичного сектору (доручення № 02-19/33 від 04.01.2018),

від відповідача: Гайдук І.В. - юрисконсульт військової частини (довіреність від 10.08.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: військового прокурора Івано-Франківського гарнізону (вул. Чорновола, 9, м. Івано-Франківськ, 76018)

в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області (вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, 76014)

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1

про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 відшкодувати збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок засмічення земельної ділянки побутовими відходами у розмірі 309102,19 грн., шляхом очищення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:
військовий прокурор Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів в сумі 309102,19 грн., зокрема, збитків заподіяних навколишньому природному середовищу внаслідок засмічення земельної ділянки побутовими відходами.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами проведеної 11.10.2017 перевірки дотримання службовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог природоохоронного законодавства складено акт, яким зафіксовано засмічення земельної ділянки, що знаходиться в смт Делятин загальною площею 287,73 кв. м відходами, чим завдано збитків навколишньому природному середовищу на суму 309102,19 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 13.02.2018.

12.02.2018 на адресу суду від заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону надійшло клопотання (вх.№2378/18 від 12.02.2018) про уточнення прохальної частини позовної заяви в порядку ст. ст. 42, 46 ГПК України. В поданому клопотанні посилаючись на те, що на даний час наявна можливість відновлення військовою частиною НОМЕР_1 якості земельної ділянки в натурі шляхом прибирання відходів за власний рахунок, заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відшкодувати збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок засмічення земельної ділянки побутовими відходами у розмірі 309102,19 грн., шляхом очищення земельної ділянки та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь військової прокуратури Західного регіону України судовий збір в сумі 4636,53грн.

12.02.2018 від відповідача надійшов відзив (вх.№2364/18 від 12.02.2018) на позовну заяву, в якому відповідач свою позицію обґрунтовує тим, що підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду, однак, в позовній заяві про неправомірність поведінки посадових осіб військової частини вина завдавача шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою навіть не згадувалось, а тому проти позову заперечує.

В судовому засіданні 13.02.2018 прокурор військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону просив задоволити подане клопотання (вх.№2378/18 від 12.02.2018) про уточнення прохальної частини позовної заяви. Дане клопотання судом прийнято. Слід зазначити, що представником Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області проти задоволення клопотання (вх.№2378/18 від 12.02.2018) про уточнення прохальної частини позовної заяви заперечила, посилаючись на те, що у випадку задоволення судом позову з урахуванням такої прохальної частини, не надійдуть кошти на користь Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 13.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.03.2018.

26.02.2018 на виконання вимог ухвали суду від 13.02.2018 відповідачем подано витребувані документи. Судом долучено до матеріалів справи подані письмові докази.

01.03.2018 відкладено розгляд справи на 22.03.2018.

06.03.2018 до суду від Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області надійшла відповідь (вх.№3805/18) на відзив на позовну заяву. В поданій відповіді Державна екологічна інспекція зазначає, що оскільки, військовою частиною НОМЕР_1 в порушення вимог чинного законодавства не забезпечено повне збирання та належне зберігання відходів, не виконано обов`язки щодо запобігання засмічення навколишнього природного середовища відходами, а також оперативно не ліквідовано порушення вимог екологічної безпеки, чим завдано 309102,19 грн. шкоди державі та навколишньому природному середовищу, в зв`язку з чим просить стягнути вказані кошти з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області.

В судовому засіданні 22.03.2018 оголошено перерву до 27.03.2018.

В судовому засіданні 27.03.2018 прокурор військової прокуратури позовні вимоги підтримав та просив задоволити позов з урахуванням клопотанням про уточнення позовних вимог, а саме, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відшкодувати збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок засмічення земельної ділянки побутовими відходами у розмірі 309102,19 грн., шляхом очищення земельної ділянки.

Представник Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області також підтримала позовні вимоги, при цьому, підтримала подане раніше клопотання заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону (вх.№2378/18 від 12.02.2018) про уточнення прохальної частини та просила позов задоволити з урахуванням даного клопотання.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того, зазначив, що згідно письмових доказів, відповідальність за засмічення земельної ділянки має нести Будинкоуправління №2 Івано-Франківської КЕЧ району, а тому просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані суду докази та дослідивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. При цьому, судом враховане наступне:

у своїх вимогах прокурор посилається на те, що рішенням Надвірнянської районної ради військової частини 55502 видано державний акт на право користування землею, розміщеною у смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, площею 1497,84 га, про що зроблено обліковий запис у "Книзі записів державних актів на право постійного користування землею" №33. Згідно Директиви Командувача військ Західного Оперативного Командування від 20.04.2000 №15/1/080 військову частину НОМЕР_2 перейменовано у військову частину НОМЕР_1 . Прокурором зазначено, що вказана земельна ділянка площею 1497,84 га у смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області перебуває у державній власності та відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України, належить до земель оборони. 11.10.2017 державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області здійснено перевірку дотримання службовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист та використання земель. За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства військової частини НОМЕР_1 , зокрема перевірено територію за адресою Івано-Франківська область, Надвірнянський район, селище Делятин, вул. Авіваційна на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. Вказаним актом зафіксовано засмічення земель на території військової частини НОМЕР_1 твердими побутовими та будівельними відходами. При цьому, 13.10.2017 Державною екологічною інспекцією вчинено припис №226, згідно з яким приписано забезпечити ліквідацію засмічених земельних ділянок на території військової частини. У подальшому, на підставі Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області здійснено розрахунок розміру збитків, завданих навколишньому природному середовищу внаслідок засмічення відходами земельних ділянок, які становлять 309102,19 грн. З посиланням на рекомендації Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів пов`язаних з відшкодуванням шкоди", підстави відповідальності за заподіяння шкоди, передбачені статтями 1166 та 1187 ЦК України, застосовують і при вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, прокурор просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відшкодувати збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу внаслідок засмічення земельної ділянки побутовими відходами у розмірі 309102,19 грн., шляхом очищення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Згідно з ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно з ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: а) раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; б) здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; в) здійснення заходів щодо відтворення відновлюваних природних ресурсів; г) застосування біологічних, хімічних та інших методів поліпшення якості природних ресурсів, які забезпечують охорону навколишнього природного середовища і безпеку здоров`я населення; д) збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні; е) здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб; є) здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами.

Відповідачем не заперечується те, рішенням Надвірнянської районної ради військової частини НОМЕР_2 (з 2000 року НОМЕР_1 ) видано Державний акт на право користування землею ІІ - ІФ 000378 загальною площею 1497,84 га, про що зроблено обліковий запис у «Книзі записів державних актів на право постійного користування землею» за №33.

Однак, як зазначено, відповідачем, вказана земельна ділянка ніколи смт Делятин Надвірнянського району не належала, військове містечко № 1 адміністративно до складу Делятинської селищної ради не входило та не входить, відповідно, внесення таких даних до акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства є безпідставним.

При цьому, з матеріалів справи вбачається й те, що і прокуратурою, і відповідачем, подано аналогічний письмовий доказ Наказ Начальника Делятинського гарнізону №19Г від 05.12.2016 «Про закріплення земельних ділянок казарменно-житлового фонду і комунальних споруд та призначення відповідальних за їх експлуатацію». Згідно даного Наказу земельні ділянки площею 1497,84 га закріплено за суб`єктами господарювання Делятинського гарнізону згідно додатку №1. Таким чином, можна дійти висновку, що вказані земельні ділянки нормативно виділені для здійснення в тому числі і господарської діяльності. В свою чергу, додатком №1 до вказаного Наказу передбачено, що за військовою частиною НОМЕР_1 закріплено дороги (шляхи) 2,3 га, поверхні води 11,8 га, інші нелісові землі 14,94 га (в тому числі дороги з асфальтним покриттям 43550 м?, огорожа металева 1480 м/п, живопліт 860 м/п); за Івано-Франківською КЕЧ району нелісові землі 7 га, за будинкоуправлінням №2 нелісові землі 20 га.

Так, дійсно відповідно до ст. 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування відомості про застосування пестицидів та агрохімікатів; сприяти систематичному проведенню вишукувальних, обстежувальних, розвідувальних робіт за станом земель, динамікою родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" суб`єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що з метою належного виконання вимог нормативних актів щодо поводження з твердими побутовими відходами Івано-Франківською КЕЧ району, як організацією, яка відповідно до чинного законодавства здійснює комунально-експлуатаційне забезпечення життєдіяльності військових частин, укладено в інтересах військової частини НОМЕР_1 господарський договір з ДП Фірма "Альтфатер Тернопіль" про надання послуг з вивезення і захоронення твердих побутових відходів від 22.02.2017. За даним договором споживачем є Івано-Франківська КЕЧ району. На виконання вказаного договору було обладнано майданчик, розміщено контейнер, який використовується виключно для твердих побутових відходів. При цьому, стосовно його засмічення відомості до Акту перевірки екологічною інспекцією не вносились.

Крім того, відповідачем зазначено, що умовами договору №116 БК від 26.05.2016 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, укладеному між Будинкоуправлінням №2 Івано-Франківської КЕЧ району та ДП Фірма "Альтфагер Тернопіль", передбачено обов`язок Будинкоуправління №2 утримувати контейнерні майданчик в належному санітарному стані. Таким чином, при здійснені інспектором перевірки, останнім здійснено і перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про поводження з твердими побутовими відходами навколо контейнерних майданчиків, які експлуатує самостійний суб`єкт господарської діяльності - Будинкоуправлінням №2, який відповідно до вимог чинного законодавства несе відповідальність за належне поводження з твердими побутовими відходами. Також відповідачем зазначено, що на виконання припису №226 від 13.10.2017 Будинкоуправлінням №2 Івано-Франківської КЕЧ району за сприянням військової частини А1807 засмічення земельних ділянок біля майданчиків для збору твердих побутових відходів було ліквідовано, про що повідомлено Державну екологічну інспекцію в Івано-Франківській області. На підтвердження вказаних вище заперечень відповідачем подано відповідні письмові докази, які знаходять в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, в суду є підстави вважати, що землекористувачем земельної ділянки, якій завдано шкоди, є Івано-Франківська КЕЧ району.

Відповідно до ст. 68 "Про охорону навколишнього природного середовища" відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у порушенні природоохоронних вимог при зберіганні, транспортуванні, використанні, знешкодженні та захороненні хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних радіоактивних речовин та відходів.

Слід зазначити, що в спірному випадку, відшкодування шкоди, є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктної відповідальності.

За приписами частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у спорі про відшкодування заподіяної шкоди, є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Однак, розглянувши позовні вимоги по суті, суд приходить до висновку, що позивач та прокурор у процесі розгляду справи так і не довели суду наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини, оскільки:

згідно ч. 6 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Слід зазначити, що в матеріалах справи міститься Наказ з додатками, з яких випливає, що земельні ділянки закріплені за Івано-Франківською КЕЧ району та будинкоуправлінням №2 Івано-Франківської КЕЧ району.

Однак, в порушення приписів вказаної вище норми Закону, інспекцією вказано найменування юридичної особи щодо якої здійснювалась перевірка як військову частину НОМЕР_1 , хоча судом вже встановлено та матеріалами справи підтверджується те, що фактичним користувачем даної земельної ділянки була і є Івано-Франківська КЕЧ району в особі її будинкоуправлінням №2 .

Суд вважає, що сам Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства не свідчить про спричинення саме відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 державі збитків в сумі 309102,19 грн., та не є належним доказом в обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 ГПК України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, обов`язковою умовою доказів є їх допустимість. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що загальний характер допустимості доказів полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги про отримання інформації з визначених законом засобів доказування.

Відповідно до Правила "про плоди отруєного дерева", яке застосовано Європейським судом з прав людини у справі "Яременко проти України", доказ визначається недопустимим, якщо його отримано на підставі іншого доказу, добутого з порушенням закону. Тобто, якщо на підставі незаконно добутих доказів отримані інші докази, то вони виключаються з розгляду справи, тому що є похідними від незаконно отриманих доказів.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до широкого розуміння доктрини "плодів отруєного дерева" будь-яке винне порушення конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру

і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими, тобто, доктрина пов`язується з проблемою використання доказів, хоча і законних за формою, але збиткових за змістом.

Отже, усі порушення правил допустимості доказів можуть бути очевидними і неочевидними. Які з них є очевидними, а які ні - законодавець не вказує.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищенаведені обставини та беручи до уваги висновок Європейського суду з прав людини, суд вважає, що оскільки Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства складено Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області з порушенням чинного законодавства, так як, вказано невірного користувача земельних ділянок, а тому і похідні від нього письмові докази, зокрема, припис №226 від 13.10.2017 та розрахунок розміру шкоди також базуються на невірній інформації, а тому судом до уваги не можуть бути прийняті.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, дослідивши надані документи, суд встановив, що позивачем не надано доказів заподіяння саме військовою частиною НОМЕР_1 державі збитків в заявленій сумі, а також не доведено факту заподіяння державі збитків внаслідок протиправних дій відповідача, тобто наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки відповідача, збитків, безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини).

Докази вини Військової частини в засміченні земельної ділянки в матеріалах справи також відсутні. Таким чином, позовні вимоги до Військової частини визнаються судом необґрунтованими та недоведеними.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, ні прокурор ні Державна екологічна інспекція не надали суду належних та допустимих доказів про вчинення відповідачем цивільного правопорушення на підставі якого настає цивільно-правова відповідальність.

Враховуючи всі обставини справи, всі докази, які надані учасниками процесу до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора (з врахуванням клопотання про уточнення позовних вимог) не обґрунтовані, не підтверджуються матеріалами справи, нормами законодавства України, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 19, 63, 129 Конституції України, ст. ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 232-233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грица Ю.І.

Повний текст рішення складено 05.04.2018.