ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. Справа № 909/1012/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Посічанського Монастиря Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви, с. Посіч, Тисменицького району, Івано-Франківської області, вх.№01-05/221/18 від 10.01.2018 року

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 року (головуючий суддя Скапровська І.М., судді Максимів Т.В., Калашник В.О.)

у справі №909/1012/17

за позовом: Посічанського Монастиря Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви, с. Посіч, Тисменицького району, Івано-Франківської області

до відповідача: ОСОБА_3 Архієпархіального Управління Української Греко-Католицької Церкви, вул. Василіянок, 64, м. Івано-Франківськ

про: визнання недійсним Декрету вих.№ 262 ОСОБА_3 Архієпархіального Управління Української Греко-Католицької Церкви від 30.05.2017,

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4 представник на підставі довіреності б/н від 25.04.2017 року;

від відповідача : не зявився;

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 р. припинено провадження у справі № 909/1012/17 за позовом Посічанського Монастиря Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви, до ОСОБА_3 Архієпархіального Управління Української Греко-Католицької Церкви, про визнання недійсним Декрету вих.№ 262 від 30.05.2017р.

Вищенаведена ухвала суду від 11.12.2017 року мотивована тим, що спір поданий на розгляд господарського суду виник між двома релігійними організаціями, тобто всередині Церкви і їх правовідносини регулюються Кодексом Канонів Східних Церков, а не актами цивільного чи господарського законодавства.

Оскільки, згідно ст.4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, то порядок створення діяльності, ліквідації (скасування) монастиря та порядок розгляду Рекурсів (апеляцій), визначено Кодексом Канонів Східних Церков.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що юрисдикція господарських судів не поширюється на спір про визнання недійсним акта виданого Церковним органом з підстав недотримання порядку встановленого, зокрема, Кодексом Канонів Східних Церков, та припинив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач Посічанський Монастир Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви -подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 року, справу направити до господарського суду ОСОБА_3 для подальшого розгляду.

Підставами для скасування оскаржуваної ухвали скаржник вважає те, що сторони у даній справі є релігійні організації, мають статуси юридичних осіб (що підтверджено Виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій). Відповідно до статтей 13 та 14 Закону України ,,Про свободу совісті та релігійні організації релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обовязки відповідно до чинного законодавства та свого статуту.

Оспорюваний Декрет вих. № 262 від 30 травня 2017 року став підставою для внесення неправомірних записів державним реєстратором виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_6 Т.Б.№ 6000487 від 01.06.2017 року про рішення щодо припинення в результаті ліквідації юридичної особи-Посічанського Монастиря Матері ОСОБА_2 Знамення та призначення ліквідатором ОСОБА_7, тобто цим декретом порушуються права юридичної особи щодо здійснення нею статутної діяльності, щодо її майна і т.п.

Таким чином, на думку апелянта судом першої інстанції зроблено невірний висновок, про те, що спір виник між двома релігійними організаціями, а отже їх правовідносини регулюються Кодексом Канонів Східних Церков, а не актами цивільного чи господарського законодавства.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018р. справу № 909/1012/17 призначено судді-доповідачу ОСОБА_8 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І., та ОСОБА_9.

12.01.2018 року ухвалою суду апеляційну скаргу Посічанського Монастиря Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви, с. Посіч, Тисменицького району, Івано-Франківської області, вх.№01-05/221/18 від 10.01.2018 року-залишено без руху.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2018р., після усунення недоліків, подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, відновлено строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження, призначено розгляд справи на 20.02.2018р. об 11:15 год.

Проте при виготовленні вищезазначеної ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.18 р. було допущено технічні описки при написанні дати та часу призначення до розгляду справи Львівським апеляційним господарським судом.

У звязку з наведеним у резолютивну частину ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.18 р. були внесені зміни, а саме замість дати призначення до розгляду справи на 20 лютого 2018 року об 11:15 год. було виправлено на 27 лютого 2018 року об 12:30 год.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.2018 року, розгляд справи відкладався до 06.03.2018 року з підстав, зазначених у ній.

Розпорядженням керівника апарату суду від 05.03.2018 року №56 справу №909/1012/17 призначено до повторного автоматизованого розподілу у звязку із перебуванням у відрядженні судді члена колегії Желіка М.Б..

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів судову справу №909/1012/17 від 05.03.2018 року, розприділили головуючому судді Костів Т.С.. та іншим суддям, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Ухвалою суду від 06.03.2018 року розгляд справи №909/1012/17 не відбувся та був відкладений на 28.03.2018 року з підстав, наведених у вище зазначеній ухвалі.

Ухвалою суду від 28.03.2018 року розгляд справи відкладався на 03.04.2018 року з мотивів, наведених у ній.

У відповідності до ч.1 п.1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В ході судового засідання представнику учасника справи права і обовязки, передбачені ст.42 ГПК України розяснені.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

В судове засідання 03.04.2018 року зявився представник апелянта, подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав додаткові усні пояснення по спору.

Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не доповів, хоч був належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду спору, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про наступне:

як вбачається із матеріалів справи, 03.11.2017 року, господарським судом Івано-Франківської області порушено провадження у справі № 909/1012/17 за позовом Посічанського Монастиря Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви, до відповідача ОСОБА_3 Архієпархіального Управління Української Греко-Католицької Церкви, про: визнання недійсним Декрету вих.№ 262 ОСОБА_3 Архієпархіального Управління Української Греко-Католицької Церкви від 30.05.2017.

11.12.2017 року господарським судом Івано-Франківської області винесено ухвалу про припинення провадження у даній справі, з підстав зазначених у п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, що спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що спір який поданий на розгляд господарського суду виник між двома релігійними організаціями, тобто всередині Церкви і їх правовідносини регулюються Кодексом Канонів Східних Церков, а не актами цивільного чи господарського законодавства.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав:

Частиною 1 статті 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно ч.2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями , державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересіву справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - Посічанський Монастир Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви та відповідач- Івано-Франківське Архієпархіальне Управління Української Греко-Католицької Церкви є релігійними організаціями, мають статуси юридичних осіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи Виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст.ст.13 та 14 Закону України ,,Про свободу совісті та релігійні організації релігійна організація як юридична особа користується правами і несе обовязки відповідно до чинного законодавства та свого статуту.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є визнання недійсним Декрету вих№ 262 ОСОБА_3 Архієпархіального Управління Української Греко-Католицької Церкви від 30.05.2017 року.

Оспорюваний Декрет став підставою для внесення неправомірних записів державним реєстратором виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_6 № 487 від 01.06.2017 року про рішення щодо припинення в результаті ліквідації юридичної особи-Посічанського Монастиря ОСОБА_2 Знамення та призначення ліквідатором ОСОБА_7

Беручи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов помилкого висновку про те, що даний спір регулюється Кодексом Канонів Східних Церков оскільки виник між двома релігійними організаціями, так як оскарженим Декретом порушуються права юридичної особи щодо здійснення нею статутної діяльності, щодо її майна.

Реалізуючи принцип верховенства права, господарський суд відповідно з вимогами ст.11 ГПК України, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що встановлені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ст.11 ГПК України, забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.17 р. у справі № 909/1012/17 винесена за неповного зясування обставин справи, що мають значення для справи, що є підставою згідно ст. 277 ГПК України для її скасування .

Керуючись ст.ст. 129, 271, 275, 277, 280, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Посічанського Монастиря Матері ОСОБА_2 Знамення Української Греко-Католицької Церкви, с. Посіч, Тисменицького району, Івано-Франківської області, вх.№01-05/221/18 від 10.01.2018 року-задоволити.

2.Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 року у справі №909/1012/17 скасувати. Справу № 909/1012/17 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

3.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 10 квітня 2018р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Марко Р.І.

суддя Галушко Н.А.