ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року Справа № 904/8781/17

м.Дніпро

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Іванова О.Г., Орєшкіної Е.В.,

секретар судового засідання: Крицька Я.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017р. у справі №904/8781/17 (суддя Бєлік В.Г, повне рішення складено 14.11.2017р.)

за позовом фізичної особи-підприємця Авраменка Сергія В"ячеславовича, м. Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція", м.Синельникове, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором підряду у розмірі 142 588грн

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017р. у справі №904/8781/17 позов фізичної особи-підприємця Авраменка Сергія В"ячеславовича, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, задоволено частково, з товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ)„Южспецконструкція" на користь позивача стягнуто 101187грн. основного боргу, 5769грн.01коп. трьох процентів річних та 23715грн.09коп. інфляційних втрат, в решті в позові відмовлено;

- приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем зобов"язань за договором підряду №06/10/1 від 06.10.2015р. в частині повної та своєчасної оплати виконаних позивачем підрядних робіт;

- при відмові в задоволенні решти позовних вимог господарський суд зазначав, що при розрахунку втрат від інфляції позивач припустився помилок, застосувавши до боргу, який виник 22.12.2015р. індекс інфляції за грудень 2015р., неправильно встановив суму боргу станом на 01.01.2016р., який дорівнює 65727грн., нарахувавши такі втрати на борг в сумі 68027грн., невірно визначив суму боргу при розрахунку трьох процентів річних, що позивачем не надано суду доказів заподіяння йому моральної шкоди та доказів в обґрунтування заявленої до стягнення суми такої шкоди в розмірі 10000грн., а також, що на момент вирішення спору докази оплати позивачем адвокату гонорару в сумі 4000грн. відсутні;

- не погодившись з рішенням суду, ТОВ "Южспецконструкція" подало апеляційну скаргу, в якій просить в порядку ч.2 ст.74 Господарського процесуального кодексу України зобов"язати позивача надати докази узгодження нового кошторису на суму 370596грн., докази інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей, в тому числі, за актами 12, 13, 15, 17, 19, 21, 29 жовтня 2015 року щодо отримання 400 літрів дизельного палива за періоди заборгованості, повернення позивачем товарно-матеріальних цінностей чи компенсації за їх втрату з відповідно підписаним актом інвентаризації на спростування наявності у відповідача права затримати останній платіж на підставі п.3.4 договору, отримання відповідачем рахунків на оплату вартості робіт на виконання п.4.5 договору за періоди заборгованості, скасувати рішення суду та залишити позов без розгляду;

- у поданій скарзі йдеться про прийняття господарським судом рішення по даній справі 09.11.2017р. за відсутністю відповідача, отримання відповідачем ухвали господарського суду від 19.10.2017р. про призначення справи до розгляду на 09.11.2017р. саме в цей день., про розгляд в цьому засіданні заяви про зміну розміру позовних вимог, яку відповідачем не було отримано, що позбавило його можливості реалізувати своє процесуальне право визнавати чи не визнавати позов, про залишення господарським судом поза увагою повноважень адвоката позивача на подання позовної заяви, яким в обґрунтування наявності останніх надано договір про надання правової допомоги від 08.08.2017р., при цьому захист, представництво та інші види правової допомоги є самостійними та різними видами адвокатської діяльності, договір не містить умов та порядку надання правової допомоги, в ньому не визначено за надання якої послуги має бути сплачений гонорар в сумі 4000грн., серед прав адвоката відсутні повноваження бути представником позивача у господарському процесі, у зв"язку з чим, такий адвокат не є законним представником, про нез"ясування судом обставин щодо визначення п.2.1 договору ціни робіт в сумі 334447грн. та встановлення п.2.2 договору, що кошторис на виконання робіт є твердим, про те, що господарським судом не з"ясовано, до яких майбутніх робіт застосовується нова вартість робіт в сумі 370596грн. і на підставі якого кошторису, додаткова угода №1 від 24.12.2015р. про зміну такої вартості кошторисом не підтверджена, позивач не виконав роботи в строк до 30.11.2015р., що встановлено договором, про те, що відповідно до зведеної інформації, яка додана до скарги позивачем перевищена тверда ціна в актах виконаних робіт в період дії первісного кошторису, внаслідок чого, відповідно до ст.844 Цивільного кодексу України всі витрати по перевищенню несе підрядник і акти виконаних робіт, надані позивачем, не є підставою для стягнення боргу, про те, що не з"ясовано господарським судом чому вказана вище додаткова угода укладена не тільки після спливу строку виконання робіт, а і підписана після нібито підпису актів 07. та 17.12.2015р., про те, що відповідно до п.4.5 договору підставою для оплати робіт є, у тому числі, акти інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей, згідно з додатками до позову такі акти позивачем не надані, на підставі п.3.4 договору останній платіж мав бути здійснений за умови виконання позивачем свого зустрічного зобов"язання по поверненню залишків таких цінностей, про те, що у жовтні 2015 року відповідач за актами передав позивачу 400л дизельного палива, позивач не відзвітував перед відповідачем про це паливо, а також про те, що при розгляді справи господарським судом не було взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам в їх сукупності;

- в обґрунтування причин неподання доданих до апеляційної скарги нових доказів скаржник посилається на вилучення слідчим документів в примусовому порядку під час обшуку без детального опису та на відсутність представника товариства в судовому засіданні через несвоєчасне отримання ним ухвали суду про час та день проведення судового засідання 09.11.2017р.;

- позивач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, вказуючи на те, що на момент розгляду справи 09.11.2017р. в її матеріалах вже були підтверджуючи документи про отримання відповідачем ухвали суду про призначення першого судового засідання на 19.10.2017р., на те, що позивач особисто приймав участь у справі і особисто підтвердив повноваження представника, в тому числі, і на подання позовної заяви, що вартість робіт в сумі 370596грн. узгоджена сторонами в додатковій угоді від 24.12.2015р. до договору і зміни до твердого кошторису були внесені за погодженням сторін, що ствердження відповідача про невідповідність дійсності дат в актах виконаних робіт не підтверджені в порядку ст.ст.71, 74 Господарського процесуального кодексу України, а також, що підстави для прийняття та дослідження нових доказів відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2015р. ТОВ "Южспецконструкція"(замовником) та фізичною особою-підприємцем Авраменко С.В.(підрядником) укладено договір підряду №06/10/1, на підставі якого підрядник зобов"язався за завданням замовника виконати та здати в установлений строк роботи, а замовник - надати підряднику фронт робіт, прийняти від підрядника ці роботи та оплатити їх.

Згідно з п.п.1.2, 1.3 договору під роботами маються на увазі роботи, відповідно до проектно-кошторисних документів, а саме: захист від підтоплення та затоплення (реконструкція) вулиць в м.Синельникове Дніпропетровської області, що не оспорюється сторонами. Матеріали для виконання робіт надаються замовником.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору ціна робіт складає 334447грн.. Кошторис на виконання робіт є твердим. Точна вартість робіт встановлюється за фактом їх виконання після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

В п.п.3.2, 3.3, 3.4 договору передбачено, що товарно-матеріальні цінності, які передаються підряднику оформлюються актом прийому-передачі матеріалів, який складається замовником. Списання товарно-матеріальних цінностей виконується згідно з актами виконаних робіт форми КБ-2в, відомостей ресурсів з переліком номенклатури цінностей, отриманих від замовника, який складається підрядником та оформлюється замовником. Залишок товарно-матеріальних цінностей має бути повернутий замовнику з оформленням відповідного акту. Замовник залишає за собою право не здійснювати останній платіж за виконані роботи до повернення залишків цінностей або компенсації зі їх втрату з відповідно підписаним актом інвентаризації.

Згідно з п.4.3 договору підрядник зобов"язався виконати роботи до 30.11.2015р..

Відповідно до п.4.5 договору підставою для оплати робіт є підписані акти приймання-передачі виконаних робіт, довідка про вартість виконаних будівельних робіт, рахунок на оплату та підписаний акт інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей за поточний місяць.

В п.5.4 договору сторонами узгоджено, що оплата робіт здійснюється замовником на протязі 10 банківських днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт та надання документів, передбачених п.4.5 договору.

Виходячи з умов договору, позивач, протягом жовтня-грудня 2015р. виконав будівельно-технічні роботи на загальну суму 370596грн., що підтверджується представленими в матеріалах справи копіями наступних актів:

акт приймання виконаних будівельних робіт № 1 за жовтень 2015 на суму 110 463грн.;

акт приймання виконаних будівельних робіт № 2 за листопад 2015 на суму 156 646грн.;

акт приймання виконаних будівельних робіт № 3 за грудень 2015 на суму 68 027грн.;

акт приймання виконаних будівельних робіт № 4 за грудень 2015 на суму 3460грн..

Відповідач в свою чергу частково оплатив виконані позивачем роботи у загальному розмірі 269 109грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1408 від 13.10.2015р. на суму 50000грн., №1576 від 30.10.2015р. на суму 30000грн., №1623 від 17.11.2015р. на суму 30 463грн., № 1865 від 01.12.2015р. на суму 148 946грн. та № 2687 від 24.04.2017р. на суму 10 000грн.

Отже, за виконані роботи відповідач розрахувався частково. На момент розгляду справи господарським судом сума основного боргу відповідача складає 101187грн. по актах приймання виконаних будівельних робіт №№3, 4 за грудень 2015р..

У зв"яку з неоплатою вартості виконаних робіт позивач нарахував: по акту №3 за грудень 2015р. три проценти річних в сумі 3841грн. за період з 22.12.2015р. до 08.11.2017р.р., втрати від інфляції в сумі 16808грн. за період грудень2015 - листопад 2017р.р., по акту №4 три проценти річних в сумі 1973грн. за період з 01.01.2016 по 08.11.2017р.р., втрати від інфляції в сумі 8454грн. за період січень 2016 - листопад 2017р.р.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.530 названого Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.837 Кодексу за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобов"язань за договором підряду №06/10/1 від 06.10.2015р. в частині неоплати виконаних позивачем підрядних робіт, ненадання відповідачем належних і допустимих доказів, які б спростовували таке порушення, господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 101187грн. основного боргу, 5769грн.01коп. трьох процентів річних та 23715грн.09коп. інфляційних втрат.

Одночасно колегія суддів погоджується з відмовою господарським судом в задоволенні решти позовних вимог з огляду на неправомірне нарахування позивачем індексу інфляції за грудень 2015р. по заборгованості за актом №3, невірне визначення ним суми боргу за цим актом, яка дорівнює 65727грн., залишення поза увагою позивачем обставин щодо проведення відповідачем часткової оплати 24.04.2016р. в сумі 10000грн., що вплинуло на невірне визначення позивачем сум інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Також, згідно з ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли закон передбачає її відшкодування незалежно від вини заподіювача шкоди.

В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 № 4 Верховний Суд України звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із Конституцією та законами України, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

В п.3 постанови роз"яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 постанови зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, стягнення моральної шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (шкода), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність моральної шкоди, протиправність поведінки заподіювача такої шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною моральною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні даної моральної шкоди.

Позивач у позовній заяві зазначає, що суть спричиненої йому моральної шкоди полягає у сильних душевних стражданнях, приниженні престижу та ділової репутації, моральних переживаннях, у зв'язку з порушенням цивільних прав.

В порушення приписів ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.33 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017р., позивачем до суду не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та доказів в обґрунтування заявленого до стягнення розміру такої моральної шкоди.

Таким чином, підстави для скасування рішення відсутні.

Посилання скаржника на оголошення рішення по даній справі в судовому засіданні 09.11.2017р., яке було проведено за відсутності представника товариства, не повідомленого належним чином про час і місце судового засідання, що в подальшому унеможливило реалізацію його процесуальних прав, зокрема, на ознайомлення з заявою про зменшення розміру позовних вимог та на подання доказів в обґрунтування заперечень колегією суддів визнані безпідставними.

Так, ухвала про порушення провадження у справі та призначення її до розгляду на 19.10.2017р. винесена господарським судом 05.10.2017р..

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.39) вказана ухвала отримана товариством 13.10.2017р., тобто завчасно.

Отже, товариство не було позбавлено можливості підготувати мотивований відзив на позов, докази в обґрунтування цього відзиву або звернутися до суду з обґрунтуванням поважності причин неявки в судове засідання 19.10.2017р. та про відкладення розгляду справи.

Між тим, про причини неявки в судове засідання 19.10.2017р. товариство суд не повідомило. Відповідач також мав можливість отримати інформацію про подальший розгляд справи шляхом звернення до суду або ознайомитися з ухвалою господарського суду від 19.10.2017р. про відкладення розгляду справи на 09.11.2017р. в Єдиному державному реєстрі судових рішень з метою належної реалізації своїх прав.

Доводи скаржника про підписання позовної заяви адвокатом, який не має належних повноважень, у зв"язку з чим, скаржник просить залишити позовну заяву без розгляду є необґрунтованими.

Відповідно до ч.7 ст.28 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017р., повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором.

У даному випадку, позовна заява підписана адвокатом Миргородським В.П., який діяв на підставі договору.

Згідно з п.п.2.1.3 п.2.1, п.п.2.2.6 п.2.2 договору про надання правової допомоги від 03.08.2017р., укладеного між адвокатом Миргородським В.П. та фізичною особою-підприємцем Авраменко С.В. (клієнтом) адвокат зобов"язався представляти права і законні інтереси клієнта у судах України всіх інстанцій та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами договору з усіма правами представника, які передбачені Господарським процесуальним кодексом України, представляти права і законні інтереси клієнта в судах з усіма правами сторони, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.

Статус адвоката Миргородського В.П. підтверджується копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Дніпропетровської області від 15.09.2016р..

З огляду на викладене позовна заява від імені позивача підписана особою, яка має право її підписувати.

Посилання скаржника на неповне дослідження господарським судом обставин по визначенню в договорі ціни робіт в сумі 334447грн. і кошторису як твердого колегією суддів не прийняті до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2015р. сторонами укладена додаткова угода №1 до договору, в п.1 якої сторони дійшли згоди про те, що у зв"язку з додатковими обсягами робіт договірна ціна змінюється і складає 370596грн., що підтверджується кошторисом на виконання робіт. Договірна ціна являється твердою. Точна вартість робіт визначається по фактичному їх виконанню, після підписання акта прийняття-передачі виконаних робіт.

Наведені умови також відповідають і умовам п.2.2 договору №06/10/1 від 06.10.2015р., згідно з якими точна вартість робіт встановлюється за фактом їх виконання після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.

Як зазначено вище, загальна вартість робіт, перелік яких викладений в актах приймання-передачі робіт за жовтень, листопад 2015р. та №№3, 4 за грудень 2015р. складає 370596грн.. Акти підписані представниками сторін без зауважень та заперечень.

Таким чином, сторони в установленому договором порядку узгодили точну вартість виконаних робіт.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.844 Цивільного кодексу України зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Додаткова угода від 24.12.2015р. №1 до договору підряду, підписана сторонами, свідчить про погодження сторін щодо зміни кошторису.

У цьому зв"язку інформація з переліком позицій, по яких перевищена тверда ціна, встановлена договором, не приймається до уваги, оскільки є новим доказом, який не було подано до суду першої інстанції, причини такого неподання не є поважними, таке перевищення не свідчить про порушення сторонами умов договору.

Стосовно невідповідності дат, вказаних в актах виконаних робіт, поданих позивачем, яка встановлена за наслідками опрацювання документів фахівцем в галузі права слід зазначити.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на підписані сторонами акти виконаних будівельних робіт №№3, 4 за грудень 2015р., копії яких представлені в матеріалах справи.

Оригінали актів оглянуті колегією суддів в судовому засіданні 12.04.2018р..

Акт №3 підписано сторонами 07.12.2015р., акт №4 - 17.12.2015р..

Оригінали вказаних актів надані в судовому засіданні також і скаржником. Ці акти містять тільки дати підписання їх представником товариства 22. та 29.12.2015р., при цьому акт №4 містить виправлення в даті підписання його таким представником.

Ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017р., встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини щодо підписання актів товариством в інші дати, ніж зазначені в оригіналах актів, наданих позивачем скаржником в установленому порядку не доведені, докази в обґрунтування цих обставин не надані.

Посилання скаржника на те, що підставою для оплати робіт відповідно до п.4.5 договору є, у тому числі, акти інвентаризації, які не надані позивачем і це не враховано господарським судом при розгляді справи також є необґрунтованим.

На виконання наведених вище процесуальних норм акти прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей позивачу, обов"язок по складанню яких п.3.2 договору покладено на скаржника в матеріалах справи відсутні.

Між тим, акти №№3, 4 за грудень 2015р. в розділі "Х" містять інформацію про вартість матеріалів поставки замовника, зворотні суми з визначенням конкретних грошових сум.

Як зазначено вище, акти підписані представником скаржника без зауважень та заперечень.

Докази звернення товариства до позивача з вимогами про надання актів інвентаризації не представлені.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України в редакції після 15.12.2017р. суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Скаржник не обґрунтував неможливість подання доказів таких як інформація про перевищення позицій по твердій ціні, акти приймання-передачі давальницької сировини (матеріалів) з причин, що не залежали від нього, оскільки не був позбавлений права такого подання з моменту отримання ухвали про порушення провадження у справі. Надані до апеляційної скарги копії протоколу обшуку та додатку до нього не обґрунтовують таку неможливість тому, що не містять даних про відповідні документи.

З цих же підстав не підлягає задоволенню клопотання скаржника про витребування від позивача нових доказів.

Окремо відносно актів приймання-передачі давальницької сировини (матеріалів) за жовтень 2015р. необхідно звернути увагу на те, що скаржник не представив докази неврахування відповідних матеріалів в актах виконаних робіт за жовтень, листопад 2015р..

Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017р. у справі №904/8781/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови, з підстав, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України;

- повна постанова складена 17.04.2018р.

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.Г.Іванов

Суддя Е.В.Орєшкіна