РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2018Справа № 910/26948/15

За позовом Державного підприємства "Київпассервіс"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий Інжиніринг"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Міністерство інфраструктури України

Про стягнення 348 752,40 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Свірська О.О.

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Київпассервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новий інжиніринг" 215 679,60 грн. завищеної вартості робіт.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерством інфраструктури України під час здійснення перевірки діяльності відповідача були встановлені порушення за договором підряду № 0914/2 від 20.09.2014, а саме: завищено вартість робіт на 215 679,70 грн. Враховуючи наведене, позивач стверджує, що спірні кошти в сумі 215 679,70 грн. підлягають стягненню з відповідача. Нормативно в обґрунтування позову позивач послався на приписи ст. 196 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, оскільки позивачем сплачено відповідачу завищену вартість підрядних робіт.

Крім того, позивач додатково у поясненнях наголошував і на тому, що відповідачем був складений локальний кошторис до договору, в який включено недостовірну інформацію, що згідно з статтею 1209 Цивільного кодексу України є підставою для відшкодування завданої шкоди.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що ним було надано позивачу повну і достовірну інформацію про послуги, що надаються за Договором підряду № 0914/2/139-14 від 29.09.14., а позивач має нести повну особисту відповідальність за порушення відповідних правил і норм.

Додатково у запереченнях на позов відповідач вказував на те, що відповідачем було надано позивачу повну і достовірну інформацію по договору, зокрема щодо вартості робіт, у зв'язку з чим підстави для застосування ст. 1209 Цивільного кодексу України - відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.15. порушено провадження у справі № 910/26948/15, залучено до участі в розгляді справи третю особу - Міністерство інфраструктури України, та призначено справу до розгляду на 12.11.15.

В судових засіданнях 12.11.15., 24.11.15., 15.12.15., 22.12.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошувались перерви.

При цьому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.15. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

За результатами судового засідання 24.12.15 суд дійшов висновку про призначення на підставі ст. 41 ГПК України по справі № 910/26948/15 судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.15. зупинено провадження у справі № 910/26948/15 на час проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

26.12.16. до Господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи № 910/26948/15 з висновком експертизи № 2202/16-43 від 12.12.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.17. поновлено провадження у справі № 910/26948/15 та призначено її до розгляду на 31.01.17.

За результатами судового засідання 31.01.17. розгляд справи було відкладено на 21.02.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

20.02.17. від відповідача через відділ діловодства суду надійшли письмові заперечення на висновок експертизи.

21.02.17. третьою особою через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 21.02.17. позивачем було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 21.02.17. відповідачем було подано клопотання про виклик експерта.

На підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України в судових засіданнях 21.02.17., 23.02.17. було оголошено перерву до 23.02.17., 16.03.17.

15.03.17. відповідачем через відділ діловодства суду було подано перелік питань для експерта.

За результатами судового засідання 16.03.17. в порядку ст. 31 ГПК України суд здійснив виклик в судове засідання для дачі пояснень експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Л.М.Грішкову для роз'яснень з питань, що виникли в зв'язку з наданим у справі № 910/26948/15 висновком за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 2202/16-43 від 12.12.16., надано експерту перелік питань для відповіді, розгляд справи відкладено на 20.04.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

20.04.17. та 21.04.17. від експерта надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 16.03.17.

В судовому засіданні 20.04.17., 10 05 17 було оголошено перерву до 10.05.17., 17.05.17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.17. призначено по справі № 910/26948/15 повторну судову експертизу, проведення якої у встановлений законом строк доручено Українському центру судових експертиз. Провадження у справі № 910/26948/15 зупинено на час проведення судової експертизи, про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

10.10.17. до Господарського суду міста Києва надійшов лист № 4-03/10 від 03.10.17. до якого долучено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.17. поновлено провадження у справі № 910/26948/15, зобов'язано сторін у строк до 20.10.17. за клопотання судового експерта надати наступні матеріали, необхідні для складання висновку: технологічні карти на проведення демонтажних робіт або іншу проектну документацію, де передбачені демонтажні роботи, а також акти по демонтажу, що складалися за фактом виконання вказаних робіт; акти на закриття прихованих робіт, що підтверджують виконання робіт зі свердління отворів; акт випробування устаткування, інженерних систем, мереж та обладнання, акт про результати комплексного випробування і передачі устаткування в експлуатацію, що підтверджують виконання пусконалагоджувальних робіт відповідно до наданої документації; окремий акт виконаних робіт за послугу зі збирання і фарбування комплектуючих для радіаторів на суму 57 000 грн., якщо такий складався; товарні чеки на придбання комплектуючих сталевих радіаторів, що були використані в рамках монтажу системи опалення автовокзалу; технічну документацію на підключення сталевих радіаторів до поліпропіленового (поліетиленового) трубопроводу, яка б містила дані про технічні рішення вузлів підключення; проект організації будівництва або проект виробництва робіт, які містили б технологічні карти по переміщенню демонтованих конструкцій до місця складування, а також придбаних будівельних матеріалів, конструкцій та виробів від приоб'єктного складу до місця монтажу, якщо такі складалися; обґрунтування та розрахунок витрат на перевезення робітників будівельних організацій автомобільним транспортом на суму 2 1013,00 грн., та зупинено провадження у справі № 910/26948/15 на час проведення судової експертизи.

19.12.17. до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/26948/15 та висновок експерта за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи № 1-18/12 від 18.12.17.

15.12.17. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції. Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи № 910/26948/15 суд дійшов висновку, що дана справа через її складність підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.17. поновлено провадження у справі підготовче засідання призначено на 18.01.18.

В судовому засіданні 18.01.18 судом оголошено перерву в підготовчому засіданні до 13.02.18.

07.02.18 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що обумовлені як законом, так і договором підряду підстави для повернення коштів - відсутні.

08.02.18. через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач посилаючись на те, що висновками судових експертиз підтверджено завищення вартості робіт за договором підряду № 0914/2 від 20.09.2014 на суму 348 752,40 грн., просив суд стягнути з відповідача загалом 348 752,40 грн.

Вказану заяву прийнято до розгляду в судовому засіданні 13.02.18.

13.02.18. через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення на відзив, в якому позивач наголошував на тому, що у поданих у справу поясненнях позивач неодноразово посилався на ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 610, 611, 614 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.18., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 27.02.18.

В судовому засіданні 27.02.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 20.03.18.

В судовому засіданні 20.03.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 02.04.18.

В судовому засіданні 02.04.18. представник позивача заявлені вимоги (з урахуванням здійснених уточнень) підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити за наведених у ньому підстав.

Відповідач та третя особа явку своїх повноважних представників судове засідання 02.04.18. не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 202 ГПК України). Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки поданих доказів.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 02.04.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2014 між позивачем - Державним підприємством "Київпассервіс", як замовником, та ТОВ "Новий інжиніринг", як виконавцем, укладено договір на монтаж систем опалення № 0914/2 (далі - договір), за умовами якого замовник доручив, а виконавець приймає на себе зобов'язання відповідно до затвердженого замовником локального кошторису (додаток № 1) виконати роботи з монтажу системи опалювання в приміщенні замовника за адресою: м.Київ, проспект Науки, 1/2 (далі-роботи), а замовник зобов'язався прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх (п. 1.1).

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що вартість робіт за цим договором (договірна ціна), що повністю включає витрати виконавця в т.ч. на закупівлю всього необхідного обладнання та матеріалів) та плату за виконані роботи визначається за домовленістю сторін на підставі Локального кошторису (додаток № 1) та становить 1 055 388,00 грн. Цей кошторис є твердим та може коригуватися виключно за взаємною згодою сторін.

Пунктом 3.4 договору визначено, що договірна ціна може бути змінена тільки в наступних випадках: виникнення обставин непереборної сили, внесення замовником змін до технічної документації, зміни законодавства з питань оподаткування, якщо це впливає на вартість робіт.

Крім того, сторонами договору було погоджено договірну ціну в розмірі 1 055 388,00 грн., локальну смету на роботи за договором, відомість ресурсів.

Відповідно до довідки про вартість виконаних робіт та витрат за грудень 2014 року (форма КБ-3) та акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року (КБ-2в), які підписані представниками обох сторін та посвідчених печатками обох сторін, відповідачем, як виконавцем, було виконано, а позивачем, як замовником, прийнято виконані підрядні роботи загалом в сумі 1 055 388,00 грн.

Як зазначав позивач у позові, 31.08.2015 Міністерством інфраструктури України на виконання наказів від 05.06.2015 № 140-г "Про проведення перевірки діяльності ДП "Київпассервіс" та від 05.08.2015 № 203-г "Про продовження терміну перевірки діяльності ДП "Київпастранс" проведено перевірку та встановлено наступні порушення за договором підряду № 0914/2 від 20.09.2014: сума договору завищена на 215 679,60 грн., а скоригована вартість договору складає 839 708,40 грн. , що зафіксовано у Акті Міністерства інфраструктури України "Про результати проведення перевірки діяльності державного підприємства "Київпассервіс" від 31.08.2015.

02.09.2015 та 30.09.2015 позивачем відповідачу направлено претензію № 1/06-22/1269 та претензію № 06/06-18/1439, в яких запропоновано відповідачу повернути суму переплати в розмірі 215 679,60 грн., на яку завищена сума укладеного між сторонами договору.

Відповідач суму коштів у розмірі 215 679,60 грн. - не повернув, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом про стягнення спірних коштів.

Крім того, 24.12.15 суд дійшов висновку про призначення по справі № 910/26948/15 судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої поставлені наступні питання:

- які фактично обсяги робіт були виконані Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Інжиніринг» за Договором підряду № 0914/2/139-14 від 29.09.14. на обєкті: м. Київ, проспект Науки, 1/2?

- яка вартість робіт, що виконувались Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Інжиніринг» за Договором підряду № 0914/2/139-14 від 29.09.14. на об'єкті: м. Київ, проспект Науки, 1/2?

- чи відповідає обсяг виконаних робіт і затрат на суму 1 055 388,00 грн., вказаний в підписаному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Інжиніринг» та Державним підприємством «Київпассервіс» акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року (форма КБ2В), фактично виконаному обсягу робіт і затрат Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий Інжиніринг»?

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи від 12.12.016 № 2202/16-43, складеного Київським науково- дослідного інституту судових експертиз, зроблено наступні висновки по поставлених питаннях:

- обсяги фактично виконаних робіт з реконструкції системи опалення будівлі в цілому відповідають тим, що наведені в акті виконаних робіт в частині встановленого: котли, насоси, розширювальний бак, насоси, манометри, термоманометри, регулятор тиску, фільтри, теплова ізоляціяна трубопроводах, радіатори. Разом з тим, встановлено, що обсяги прокладених трубопроводів діаметром 20, 25, 32 та 40 мм завищено. За результатами обстеження не вбачається перевірити обсяги виконаних робіт в частині: кількості фасонних частин та кранів кульових на прокладених трубопроводів у зв'язку з наявністю меблів у приміщеннях; фактичного проведення робіт з демонтажу, а також пусконалагоджувальних робіт, у зв'язку з тим, що виконання цих робіт та їх обсяги можливо встановити лише під час виконання вказаних робіт.

- обсяг виконаних робіт і затрат на суму 1 055 388,00 грн., вказаний в підписаному між ТОВ "Новий Інжиніринг" та ДП "Київпассервіс" акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року (форма КБ-2в), не відповідає фактичному обсягу робіт і затрат на загальну суму 348 752,40 грн.

Крім того, 20.04.2017 судовим експертом Грішковою Л.М., яка склала висновок за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи від 12.12.016 № 2202/16-43, на вимогу суду надано пояснення до висновку, в яких експертом зазначено, що:

- сума завищення, яка вказана у висновку експерта, була зменшена за рахунок додатково включеної експертом вартості установлення 3 котлів, яка не була внесена до акту виконаних робіт;

- до обсягів робіт враховно як горизонтальні трубопроводи на поверхах до кожного радіатору опалення, так і вертикальні стояки між поверхами, обсяги яких можливо встановити на підставі наданих креслень проекту; а також обсяги трубопроводів в приміщенні котельні; інших обсягів робіт по прокладанню трубопроводів, в т.ч. прокладених і прихованим способом, при проведенні обстеження об'єкту експерту не було пред'явлено; в проекті відсутні інформація щодо додатково прокладання трубопроводів прихованим способом, а також відсутні дані щодо необхідності пробивання борозен та відповідного їх збивання; дані щодо пробивання борозен в акті виконаних робіт також відсутні;

- акт приймання виконаних робіт форми КБ-2в складається при виконанні будівельних або ремонтних робіт у будівництві, в якому зазначаються прямі, загальновиробничі витрати з визначенням окремих складових цих величин, необхідні інші супутні витрат, адміністративні витрати, прибуток та податок на додану вартість;

- при визначенні вартості робіт у будівлях, що експлуатуються під час виконання робіт, згідно з п. 1 Додатку Б до таблиці Б1 ДСТУ-Н Б Д2.4-21:2012 передбачається застосування коефіцієнту для урахування впливу умов виконання робіт 1,2, який враховано в акті виконаних робіт, що було надано на дослідження. Інших норм для збільшення вартості нормативними документами не передбачено;

- розрахунки кошторисного прибутку та адміністративних витрат проведено на підставі даних акту виконаних робіт, наданого на дослідження.

Позивач з вказаним висновком експерта погодився, у письмових поясненнях вказував на його вірність та обґрунтованість, а також зазначав, що вказаний висновок підтверджує його позовні вимоги в частині повернення суми вартості завищених робіт.

Відповідач з вказаним висновком експерта не погодився, і у поданих суду запереченнях на висновок експерта, наголошував на тому що висновок експерта є необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, він є неповним, неясним, детальний розрахунок суми завищення - відсутній.

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.17. призначено по справі № 910/26948/15 повторну судову експертизу, проведення якої у встановлений законом строк доручено Українському центру судових експертиз.

Згідно висновку експерта Українського центру судових експертиз № 1-18/12 від 18.12.2017 (судовий експерт Шкребтій В.Г., свідоцтво № 1648 від 23.08.2013, видане підставі рішення Центральної експертно - кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), експертом надано відповідь про те, що згідно проведеного дослідження вартість робіт, вказана в акті виконаних будівельних робіт за грудень 2014 року не відповідає вартості фактично виконаних робіт на загальну суму 348 752,40 грн., яка складається з витрат по завищеним обсягам робіт з прокладання поліпропіленових трубопроводів на суму 3 778,80 грн. Та витрат на суму 344 973,60 грн., врахування яких не відповідає вимогам ДСТУ БД.1.1.-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва".

За приписами ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12.12.016 № 2202/16-43, складеного Київським науково-дослідного інституту судових експертиз, суд дійшов висновку, що у зазначеному висновку експерт дійшов протилежних висновків:

- про те, що обсяги фактично виконаних робіт з реконструкції системи опалення будівлі в цілому відповідають тим, що наведені в акті (в зазначеній експертом частині), в і іншій частині обсяги виконаних робіт перевірити не вбачається за можливе;

- обсяг виконаних робіт і затрат, вказаний в акті, не відповідає фактично виконаному обсягу робіт і затрат.

Отже, висновок № 2202/16-43 від 12.12.16. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, суд не приймає до уваги в силу ст. ст. 75, 76, 87 ГПК України через його неповноту, суперечливість, невідповідність обставинам справи та наявним в ній доказам.

Крім того, дослідивши висновок експерта Українського центру судових експертиз № 1-18/12 від 18.12.2017 (судовий експерт Шкребтій В.Г., свідоцтво № 1648 від 23.08.2013, видане підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), суд дійшов висновку, що вказаний висновок є належним, допустимим та достатнім доказом в розумінні процесуального законодавства, проте, він не може бути прийнятий судом як доказ в підтвердження правомірності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки у вказаному висновку експертом не надано відповіді на поставлені судом питання.

Також, дослідивши матеріали справи в сукупності, та перевіривши обставини справи наявними у справі доказами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Приписами ч. 1 ст. 837 ЦК України унормовано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 189 Господарського кодексу України визначено, що ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування (ч. 1). Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін (ч. 2). Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни (ч. 3).

Статтею 190 Господарського кодексу України визначено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни (ч. 1). Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання (ч. 2).

Згідно з приписами статті 191 Господарського кодексу України, державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку (ч. 1). Державне регулювання цін здійснюється згідно із Законом України "Про ціни і ціноутворення" (ч. 2). Державні регульовані ціни встановлюються на бланки документів, у тому числі суворого обліку, які використовуються органами виконавчої влади, іншими державними органами для оформлення результатів надання адміністративних послуг (крім власних бланків цих органів), відповідно до закону (ч. 3).

Як встановлено судом, за умовами договору сторони узгодили вартість робіт в сумі 1 055 388,00 грн., що також зафіксовано двосторонньо у відповідному локальному кошторисі.

Тобто, сторонами в договорі в розумінні приписів ст. 189 Господарського кодексу України узгоджено істотну умову договору - ціну, за якою виконавець зобов'язався протягом визначеного в договорі строку виконати роботи, а замовник зобов'язався оплатити вартість виконаних робіт.

При цьому, встановлена між позивачем та відповідачем ціна вартості виконаних робіт - є вільною ціною, не відноситься до державних регульованих цін, у зв'язку з чим сторони, як суб'єкти господарювання на діяльність яких не поширюється обов'язок встановлення державних регульованих цін на певні товари, самостійно за двосторонньою згодою у відповідності до ст. 190 Господарського кодексу України встановили вільну ціну вартості надання послуг, які у даному правочину виступали як об'єкти цивільного права з вільною оборотоздатністю, що узгоджується і з приписами ст.ст. 177, 178, 190 Цивільного кодексу України.

Також, суд зазначає, що визначення поняття «звичайна ціна» міститься у Податковому кодексі України, а саме у п. 14.1.71 ст. 14, згідно якого звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.

Також, пунктом 14.1.219 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах;

Тобто, у даному випадку, звичайна ринкова ціна є ціна, яку сторони узгодили у правочині, що є їхнім правом як суб'єктів господарювання, діяльність яких по встановленню між собою ціни не регулюється державою і є їхнім конституційно гарантованим правом на здійснення підприємницької діяльності, а отже узгодження у сторонами вартості робіт за договором є звичайною ринковою ціною на такий вид послуг.

Також, суд зазначає наступне.

13.02.2018 через загальний відділ діловодстав суду від позивача надійшли заперечення на відзив, в якому позивач наголошував на тому, що у поданих у справу поясненнях позивач неодноразово посилався на ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України, ст. 611 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, при вирішенні спору, позивачу, як особою, на яку процесуальним законом покладено обов'язок по доведенню своїх вимог та заперечень, необхідно довести належними та допустимими доказами факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і збитками є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Як зазначено вище, саме на позивача процесуальним законом покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню..

Дослідивши наявні у справі докази в сукупності з обставинами справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, оскільки позивачем не доведено об'єктивну та суб'єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, причинно-наслідковий зв'язок між діями та понесеними позивачем збитками саме у розмірі 348 752,40 грн. оскільки не доведено саме вини відповідача у їх понесенні позивачем, які і не доведено, що позивачем вчинялись дії на їх уникнення.

При цьому, суд зазначає, що Акт Міністерства інфраструктури України "Про результати проведення перевірки діяльності державного підприємства "Київпассервіс" від 31.08.2015 - не є належним, допустимим та достатнім доказом в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України вини відповідача, оскільки не є первинним документом та не носить обов'язковий характер. Крім того, суд враховує і те, що за умови існування між сторонами договірних відносин, посилання позивача як на підставу задоволення позовних вимог на те, що у Акті Міністерства інфраструктури України "Про результати проведення перевірки діяльності державного підприємства "Київпассервіс" від 31.08.2015 зазначено виявлені порушення - є необґрунтованим, оскільки виявлені порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору, а лише можуть бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 348 752,40 грн. грошових коштів, що є сумою завищення вартості підрядних робіт (згідно уточнень позовних вимог) не є законними, обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Стосовно заявлених сторонами в судовому засіданні 20.03.18. клопотань про відшкодування ним за рахунок іншої сторони понесених витрат на оплату послуг експертизи, суд відзначає наступне.

Враховуючи, що витрати по оплаті судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 24.12.15., оплачено позивачем, витрати по оплаті судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 17.05.17., оплачено відповідачем, з огляду на висновки суду при перевірці й оцінці експертних висновків за результатами судових експертиз в даній справі, враховуючи кінцеві висновки суду, судові витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз у справі № 910/26948/15 залишаються за кожною зі сторін, яка їх понесла.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.04.18.

Суддя Т.М. Ващенко