ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2018р. Справа №914/244/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Р.Матвіїва розглянув матеріали

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк", м. Київ,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Болозовського Любомира Богдановича, с. Глуховичі, Пустомитівський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 89 356,02 грн.,

підстава позову: порушення умов договору банківського обслуговування від 08.07.2013 року,

у порядку письмового провадження без виклику сторін.

Обставини розгляду справи. 09.02.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» б/н від 17.01.2018 року до Фізичної особи-підприємця Болозовського Любомира Богдановича про стягнення 89 356,02 грн. з підстав порушення умов договору банківського обслуговування від 08.07.2013 року. Ухвалою суду від 14.02.2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без судового засідання та без виклику сторін. Встановлено відповідачу та позивачу строки для надання відзиву, відповіді на відзив і заперечення. Роз'яснено, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Господарського процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися сторонами протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвала суду про прийняття до розгляду позовної заяви отримана позивачем 22.02.2018 року, представником позивача - 21.02.2018 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Конверт, адресований відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві, яка відповідає зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - АДРЕСА_1, повернувся до суду з відміткою «за відмовою адресата від одержання», дата поштового штампу - 02.03.2018 року.

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про відкриття провадження у даній справі.

У визначений законом і судом строк відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, інших заяв, клопотань сторонами не заявлено. Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Суд зазначає, що згідно з ч.13 ст.8 ГПК України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суть спору. Спір між сторонами виник у зв'язку із невиконанням відповідачем грошових зобов'язань. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі по тексту рішення - позивач, банк згідно з Умовами) звернулось до суду із позовом до Фізичної особи-підприємця Болозовського Любомира Богдановича (надалі по тексту рішення - відповідач, клієнт згідно з Умовами) про стягнення 89 356,02 грн., з яких 31 706,89 грн. заборгованості по процентах, 51 270,13 грн. пеня, 6 379,00 грн. заборгованість по комісії.

Позивач зазначає, що відповідачем підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, які разом з Тарифами Банку складають договір банківського обслуговування. Відповідно, відповідачу встановлено кредитний ліміт в електронному вигляді у розмірі 17 000,00 грн. Заборгованість у сумі 89 356,02 грн. є заборгованістю, яка утворилася після винесення рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2014 року.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне. 08.07.2013 року Фізична особа-підприємець Болозовський Любомир Богданович підписав заявку про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» (надалі по тексту рішення - Умови), що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://ргіvаtbаnk.uа., Тарифів Банку, які разом з даною анкетою становлять договір банківського обслуговування. Також Болозовський Любомир Богданович як підприємець підписав заявку на відкриття рахунку в національній валюті - гривні і банком відкрито рахунок НОМЕР_2 (картковий рахунок НОМЕР_3) в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Як вбачається з довідки про розміри встановлених кредитних лімітів клієнту ФОП Болозовський Любомир Богданович, по рахунку НОМЕР_2 09.07.2013 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 17 000,00 грн.

Як вбачається з виписки по рахунку НОМЕР_2, 28.10.2013 року 17 000,00 грн. винесено на прострочку кредиту. З розрахунку заборгованості вбачається, що погашення заборгованості за наданим кредитом з 08.07.2013 року по 26.10.2017 року відповідачем не здійснювалось.

Рішенням суду від 07.10.2014 року у справі №914/2895/14 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця Болозовського Любомира Богдановича встановлено, що станом на 15.07.2014 року у відповідача наявна заборгованість за договором банківського обслуговування №б/н від 08.07.2013р. у розмірі 26 996,79 грн., з яких 17 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 6 146,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 320,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1 530,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

17.07.2017 року банком надіслано відповідачу претензію (копія претензії та докази її надіслання долучені до позовної заяви) про необхідність погашення заборгованості по договору банківського обслуговування від 08.07.2013 року.

26.10.2017 року банком складено акт звірки, відповідно до якого заборгованість по договору банківського обслуговування від 08.07.2013 року становила 116 352,81 грн., однак, примірник акту, підписаний відповідачем, у матеріалах справи відсутній.

Дані факти відповідачем не спростовувались, докази погашення заборгованості не подавались.

Розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір банківського обслуговування № б/н від 08.07.2013 року, який належить до договорів приєднання, укладений внаслідок підписання заяви про відкриття поточного рахунку та приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет. Крім цього, згідно з позицією, наведеною у постанові Вищого господарського суду України від 10 липня 2017 року у справі № 905/2432/15, враховуючи положення ч. 1 ст. 1054 ЦК України та ч.1 ст. 1067 ЦК України такий договір є змішаним договором банківського рахунка та кредитного договору згідно з ч. 2 ст. 628 ЦК України.

Факт укладення між сторонами вказаного договору та наявності заборгованості за вказаним договором у розмірі 17 000,00 грн. заборгованості за кредитом; 6 146,11 грн. заборгованості по процентах; 2 320,68 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 1 530,00 грн. заборгованості по комісії за користуванням кредитом встановлено рішенням суду у господарській справі №914/2895/14, яке набрало законної сили та виконання якого 28.10.2014 року видано наказ.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заявлена до стягнення сума у даній справі є заборгованістю, що виникла після винесення рішення Господарського суду Львівської області від 07.10.2014 року.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів за рахунок кредитних коштів в межах ліміту шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо (п. 3.2.1.1.1). Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди.

П.3.2.1.18 Умов також передбачено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнт до «Умов та правил надання банківських послуг». Рішенням суду від 07.10.2014 року у справі №914/2895/14 стягнуто заборгованість , наявну станом на 15.07.2014 року, тобто інший термін повернення кредиту, ніж визначений Умовами, банк не застостовував.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. (п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Крім цього, як зазначено в постановах Верховного суду України від 25.05.2016 року (провадження №6-157цс16) та від 21.09.2016 року (провадження №6-2739цс15), виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За порушення умов повернення кредиту позивачем заявлено до стягнення 31 706,89 грн. заборгованості по процентах, 51 270,13 грн. пені, 6 379,00 грн. заборгованості по комісії.

Відповідно до п.3.2.1.2.2 Умов клієнт зобов'язується сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п.п.3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3; виробляти погашення кредиту не пізніше терміну закінчення періоду безперервного користування кредитом, встановленого п.3.2.1.1.11; повернути кредит у строки, встановлені п. 3.2.1.1.10, п. 3.2.1.2.3.4, п. 3.2.1.2.2.17; сплатити банку винагороду відповідно до п.3.2.1.4.4., п. 3.2.1.4.5, п. 3.2.1.4.6., 3.2.1.4.11.

Згідно з п.3.2.1.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка). Умовами визначений порядок розрахунку відсотків: за сумами кредиту, отриманими клієнтами до 31.01.2015 року включно і до моменту обнулення кредитного ліміту, за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2.1.4.1.1). За сумами кредиту, отриманими клієнтами до 31.01.2015 року включно і до моменту обнулення кредитного ліміту у випадку необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п. 3.2.1.4.1.2). За сумами кредиту, отриманими клієнтами до 31.01.2015 року включно і до моменту обнулення кредитного ліміту у випадку непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 56% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.2.1.4.1.3).

Згідно з розрахунком заборгованості відсоткова ставка у розмірі 56% застосована банком у період з 01.07.2014 року по 26.10.2017 року, та з розрахунку 360 днів у році, що відповідає умовам нарахування відсотків. Враховуючи стягнення з відповідача відсотків, розрахованих станом на 15.07.2014 року рішенням у справі №914/2895/14, за період, не охоплений вказаним рішенням, до визначеної позивачем дати - 26.10.217 року, стягненню підлягають відсотки за користування кредитом в сумі 31 706, 89 грн. Враховуючи наведене, заборгованість по відсотках у заявленому позивачем розмірі є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо суми комісії, то згідно з п. 3.2.1.4.4 клієнт сплачує банку комісію 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць в порядку, передбаченому Умовами. Банк може на свій розсуд не стягувати зазначену комісію в разі, якщо максимальне сальдо кредиту е перевищувало 100 грн. сума стягуваної комісії не менше 200 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості та з урахуванням стягнутої суми винагороди рішенням у справі №914/2895/14, судом перевірено правильність нарахування вказаної суми, у зв'язку з чим задоволенню підлягає вимога позивача про стягнення 6 379,00 грн. заборгованості по комісії.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до 3.2.1.5.1 Умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п. п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п. п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п. п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Умовами договору також погоджено, що розмір пені визначається, виходячи з 360 днів у році.

Відповідно до п. 3.2.1.5.4 Умов нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3 здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане клієнтом.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість шестимісячного періоду нарахування пені, встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши розрахунок пені з урахуванням розміру пені, стягнутої згідно з рішенням суду у справі №914/2895/14, суд зазначає, що заявлена вимога про стягнення 51 270,13 грн. пені підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, перевіривши обставини, зазначені в позовній заяві, суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, підтвердженість їх матеріалами справи та неспростованість їх іншою стороною спору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ч.13 ст.8, ст.ст. 74, 76-80, 129, ч.9 ст.165, ст.ст. 237, 238, 241, 248, 252, Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Болозовського Любомира Богдановича (АДРЕСА_1, код ЄДР НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, код ЄДР 14360570) 91 118,02 грн., з яких 31 706,89 грн. заборгованості по процентах, 51 270,13 грн. пені, 6 379,00 грн. заборгованості по комісії, 1 762,00 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку, передбаченому ст. 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16.04.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.