РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2018Справа № 910/1083/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Чаплигіної А.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форма"

про стягнення 946 260, 01 грн.

Представники:

від позивача: Грибенюк Ю.Г., Кудра Є.А.;

від відповідача: Жукович Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форма" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 946 260, 01 грн., з якої 770 930, 50 грн. - основного боргу з урахуванням індексу інфляції, 152 733, 51 грн. - пені та 22 596, 00 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу товару в частині оплати переданого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 20.02.2018, зокрема зобов'язано позивача надати суду письмові пояснення щодо номеру та дати укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, оскількі у тексті позовної заяви вих. № 310118 від 31.01.2018 як на підставу своїх вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу від 28.09.2016, в той час як до позовної заяви додано договір № 03К купівлі-продажу товару від 27.09.2016.

19.02.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому повідомив, що відповідачем не отримано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС", у зв'язку з чим просив суд відкласти розгляд даної справи.

У судовому засіданні 20.02.2018 представник позивача подав письмові пояснення, в яких позивач на виконання вимог ухвали суду від 05.02.2018 зазначає, що у позовній заяві вих. № 310118 від 31.01.2018 було допущено описку у даті договору та єдиним договором, який регулює взаємовідносини між позивачем і відповідачем є договір № 03К купівлі-продажу товару від 27.09.2016, який було додано до позовної заяви.

Також, у судовому засіданні 20.02.2018 оголошено перерву до 06.03.2018.

У судовому засіданні 06.03.2018 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивачем було порушено умови договору щодо комплектності товару переданого покупцю (відповідачу), а також зазначає, що позивачем не було поставлено решти 11 найменувань товару, які зазначені у додатку (специфікації № 1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання у справі № 910/1083/18 призначено на 29.03.2018.

23.03.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що договір не містить умов поставки комплекту товару і також не містить положень, які б надавали покупцю право не оплачувати товар у випадку не поставки всіх товарів, передбачених специфікацією.

29.03.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника відповідача надійшло клопотання про продовження розгляду справи у підготовчому провадженні та зобов'язання встановити строк позивачу для подання відповіді на відзив відповідача; клопотання про витребування доказів; заперечення на позовну заяву; зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" про стягнення заборгованості у розмірі 180 768, 87 грн.

У даному судовому засіданні представник позивача подав клопотання про відхилення письмових доказів, у якому просив суд не враховувати при оцінці доказів проекти листів від 21.10.2016, 28.11.2016, 02.12.2016, оскільки, на думку позивача, зазначені документи, які додано до відзиву не є письмовими доказами в розумінні ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, а також претензії від 03.01.2017 та лист від 24.02.2017 № 35, які незавірені належним чином, на підставі чого, не можуть бути визнані допустимими та належними доказами.

Також у даному судовому засіданні представник відповідача підтримав подане 29.03.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду клопотання про продовження розгляду справи у підготовчому провадженні та зобов'язання встановити строк позивачу для подання відповіді на відзив відповідача.

Крім того, представник відповідача підтримав подані через відділ автоматизованого документообігу суду клопотання про витребування доказів та заперечення на позовну заяву у яких просив зменшити суму штрафних санкцій, оскільки, на думку відповідача, поставлений товар був неналежної якості та не в повній комплектації, а тому розмір штрафних санкцій є необґрунтованим та несправедливим, виходячи з принципу верховенства права та ділового етикету.

Оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.03.2018, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання представника відповідача про продовження розгляду справи у підготовчому провадженні та зобов'язання встановити строк позивачу для подання відповіді на відзив відповідача; клопотання про витребування доказів та запереченнь на позовну заяву.

Крім того, представник відповідача у даному судовому засіданні підтримав поданий до Господарського суду міста Києва 29.03.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу товару № 03К/ від 27.09.2016 на загальну суму у розмірі 180 750,87, з яких: інфляційні відрахування від суми непоставленого товару у розмірі 23 746, 61 грн.; пеня у розмірі 34 397, 34 грн.; 3 (три) процента річних від суми непоставленого товару у розмірі 3 656, 92 грн.; штраф у розмірі 20 (двадцяти) процентів від вартості неякісного товару у сумі 118 950, 00 грн., а також просив поновити пропущений строк для подачі зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2018 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Форма" про поновлення строку на подання зустрічного позову відмовлено. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Форма" зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу товару № 03К/ від 27.09.2016 у розмірі 180 768, 87 грн. у справі № 910/1083/18.

Також, у даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.03.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.09.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форма" (далі - покупець) укладено договір № 03К купівлі-продажу товару, умовами якого передбачено, що продавець зобов'язується на умовах та в порядку, що визначені цим договором, передати покупцю товар, а покупець зобов'язується на умовах та в порядку, що визначені цим договором оплатити та прийняти товар.

Під товаром, що є предметом купівлі-продажу за цим договором, розуміються деталі верхньої будови колії, а саме: рейки, накладки, залізобетонні та дерев'яні шпали, елементи пружних рейкових скріплень КППТ-17 «ТРЕП-Ш», КППТ-17Д «ТРЕП-ШД», у кількості орієнтовно для 8,4 кілометри колії (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору, загальна сума договору складає загальну вартість переданого товару, відповідно підписаних додатків (специфікацій) до цього договору.

Згідно п. 4.1. договору, покупець, на підставі цього договору та відповідного рахунку-фактури, перераховує на розрахунковий рахунок продавця попередню оплату у розмірі 50 % від загальної суми вартості товару, що зазначена у відповідному додатку (специфікації) до цього договору, протягом п'яти банківських днів з моменту підписання відповідного додатку (специфікації) до цього договору.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що решта 50 % вартості товару покупець здійснює протягом п'ятнадцяти банківських днів з моменту підписання видаткової накладної на товар.

За умовами п.п. 5.1. та 5.3. договору, продавець передає покупцю товар, що є у наявності, на умовах DDP INCOTERMS-2010 протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання продавцем на свій рахунок попередньої оплати. Продавець передає покупцю товар, що має бути виготовлений, на умовах DDP INCOTERMS-2010 протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання продавцем на свій рахунок попередньої оплати.

Місцем передачі товару є: м. Київ, вул. Світлогорська 2/25 (Комбінат виробничих підприємств) - п. 5.3. договору.

Відповідно до п. 5.4. договору, при одержанні товару покупець підписує видаткові накладні та надає належним чином оформлену довіреність на прийом товарно-матеріальних цінностей від покупця.

Згідно п. 7.3. договору, у випадку порушення продавцем термінів поставки товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості непоставленого в строк товару, за кожен день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 10.1. договору).

Специфікацією № 1, що є додатком № 2 до договору № 03К купівлі-продажу товару від 27.09.2016, сторони погодили найменування та кількість товару, що поставляється за договором, а саме: шпала з/б п/н типу Ш1-Т17 - 900 шт.; прокладка нашпальна шумознижуюча Ш - 1 800 шт.; підкладка металева - 1 800 шт.; прокладка амортизаційна підрейкова - 1 800 шт., вкладиш ізолюючий підпружний - 4 160 шт., клема пружна КПТ-7 (ТРЕП) - 4 160 шт., шпала дерев'яна просочена типу 1А - 140 шт., прокладка нашпальна шумознижуюча ШД - 280 шт., підкладка металева анкерна - 280 шт., прокладка амортизаційна підрейкова - 280 шт., шуруп колійний М24х170 - 1 120 шт., шайба пружна двовиткова М25 - 1 120 шт., ключ ручний КВК-0810 - 2 шт, загальною вартістю - 2 715 613, 92 грн.

На виконання умов договору, Товариством з обмеженою відповідальністю "Форма" було перераховано позивачу попередню оплату у розмірі 1 200 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 36 від 28.09.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 2 472 176, 16 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1 від 25.11.2016, № 2 від 25.11.2016, № 3 від 25.11.2016, № 4 від 25.11.2016, № 5 від 25.11.2016, № 6 від 25.11.2016, № 7 від 25.11.2016, № 8 від 25.11.2016, № 9 від 05.12.2016, № 10 від 05.12.2016, № 11 від 05.12.2016, № 12 від 05.12.2016, № 13 від 05.12.2016, № 14 від 12.12.2016, № 15 від 15.12.2016, № 16 від 15.12.2016, № 17 від 15.12.2016, № 18 від 15.12.2016, № 19 від 20.12.2016, № 20 від 20.12.2016, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Проте, як зазначає позивач, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у розмірі 600 000, 00 грн., внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Форма" утворилась заборгованість у розмірі 672 176, 16 грн. (2 472 176, 16 грн. - 1 200 000, 00 грн. - 600 000, 00 грн.).

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 672 176, 16 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 152 733, 51 грн. - пені за загальний період з 17.12.2016 по 30.01.2018, 22 596 грн. - 3 % річних за період з 17.12.2016 по 30.01.2018 та 98 754, 50 грн. - інфляційних втрат за період з 17.12.2016 по 30.01.2018.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 03К купівлі-продажу товару від 27.09.2016, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 4.1. договору, покупець, на підставі цього договору та відповідного рахунку-фактури, перераховує на розрахунковий рахунок продавця попередню оплату у розмірі 50 % від загальної суми вартості товару, що зазначена у відповідному додатку (специфікації) до цього договору, протягом п'яти банківських днів з моменту підписання відповідного додатку (специфікації) до цього договору.

На виконання умов договору, Товариством з обмеженою відповідальністю "Форма" було перераховано позивачу попередню оплату у розмірі 1 200 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 36 від 28.09.2016.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 2 472 176, 16 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1 від 25.11.2016, № 2 від 25.11.2016, № 3 від 25.11.2016, № 4 від 25.11.2016, № 5 від 25.11.2016, № 6 від 25.11.2016, № 7 від 25.11.2016, № 8 від 25.11.2016, № 9 від 05.12.2016, № 10 від 05.12.2016, № 11 від 05.12.2016, № 12 від 05.12.2016, № 13 від 05.12.2016, № 14 від 12.12.2016, № 15 від 15.12.2016, № 16 від 15.12.2016, № 17 від 15.12.2016, № 18 від 15.12.2016, № 19 від 20.12.2016, № 20 від 20.12.2016, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками (копії в матеріалах справи).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що решта 50 % вартості товару покупець здійснює протягом п'ятнадцяти банківських днів з моменту підписання видаткової накладної на товар.

Однак, відповідач оплати поставленого товару у повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Форма" утворилась заборгованість у розмірі 672 176, 16 грн. (2 472 176, 16 грн. - 1 200 000, 00 грн. - 600 000, 00 грн.), тобто неоплаченими залишись видаткові накладні № 13 від 05.12.2016, № 14 від 12.12.2016, № 15 від 15.12.2016, № 16 від 15.12.2016, № 17 від 15.12.2016, № 18 від 15.12.2016, № 19 від 20.12.2016, № 20 від 20.12.2016, видаткова накладна № 12 від 05.12.2016 оплачена відповідачем частково, борг у розмірі 9 650, 59 грн.

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, суд відзначає наступне.

Так, відповідно до листа Міністерства фінансів України від 31.10.2000 № 053-29151, довіреність на одержання цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Без довіреності не може бути створено (виписано, підписано) інший первинний документ - накладну вимогу, товарно-транспортну накладну, який є дозволом для здійснення господарської операції з відпуску цінностей і відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є підставою для її бухгалтерського обліку.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, видаткова накладна є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, суд зазначає, що видаткові накладні № 1 від 25.11.2016, № 2 від 25.11.2016, № 3 від 25.11.2016, № 4 від 25.11.2016, № 5 від 25.11.2016, № 6 від 25.11.2016, № 7 від 25.11.2016, № 8 від 25.11.2016, № 9 від 05.12.2016, № 10 від 05.12.2016, № 11 від 05.12.2016, № 12 від 05.12.2016, № 13 від 05.12.2016, № 14 від 12.12.2016, № 15 від 15.12.2016, № 16 від 15.12.2016, № 17 від 15.12.2016, № 18 від 15.12.2016, № 19 від 20.12.2016, № 20 від 20.12.2016 є первинними документами та підтверджують факт здійснення господарської операції.

Крім того, суд відзначає, що у матеріалах справи відсутні докази відмови покупця прийняти товар, у зв'язку з невідповідністю його якості та кількості поставленого товару, при цьому видаткові накладні підписані представниками сторін та скріплені їх печатками без зауважень та заперечень щодо асортименту, якості, кількості та вартості товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства України, суд зазначає, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів повідомлення відповідачем позивача про порушення умов договору купівлі-продажу товару щодо комплектності товару, при цьому, суд відзначає що укладений сторонами договір не містить окремо визначених спеціальних умов/вимог щодо комплектності.

Крім того, додані відповідачем до відзиву на позовну заяву листи № 41 від 21.10.2016, № 68 від 28.11.2016 та № 75 від 02.12.2016 не приймаються судом до уваги, оскільки останні не містять підпису директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Форма".

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Проте, суд не приймає до розгляду долучені до відзиву на позову заяву претензію № 2 від 03.01.2017 та лист № 35 від 24.02.2017, як належні та достовірні докази звернення відповідача до позивача, оскільки у матеріалах справи відсутні докази їх направлення (надсилання/вручення) на адресу позивача.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості саме за поставлений товар за видатковими накладними № 12 від 05.12.2016, № 13 від 05.12.2016, № 14 від 12.12.2016, № 15 від 15.12.2016, № 16 від 15.12.2016, № 17 від 15.12.2016, № 18 від 15.12.2016, № 19 від 20.12.2016, № 20 від 20.12.2016, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, при цьому, договір купівлі-продажу не містить положень, які б надавали відповідачу право не оплачувати поставлений товар у випадку не поставки всіх товарів, передбачених специфікацією.

Так, відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, враховуючи п. 4.2. договору, суд відзначає, що відповідач зобов'язаний був оплатити поставлений за видатковими накладними № 12 від 05.12.2016, № 13 від 05.12.2016, № 14 від 12.12.2016, № 15 від 15.12.2016, № 16 від 15.12.2016, № 17 від 15.12.2016, № 18 від 15.12.2016, № 19 від 20.12.2016, № 20 від 20.12.2016 товар протягом 15 банківських днів з моменту підписання видаткової накладної на товар, тобто за видатковими накладними № 12 від 05.12.2016, № 13 від 05.12.2016 починаючи з 27.12.2016 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковою накладною № 14 від 12.12.2016 починаючи з 03.01.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковими накладними № 15 від 15.12.2016, № 16 від 15.12.2016, № 17 від 15.12.2016, № 18 від 15.12.2016 починаючи з 06.01.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання, за видатковими накладними № 19 від 20.12.2016, № 20 від 20.12.2016 починаючи з 11.01.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 03К купівлі-продажу товару від 27.09.2016 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 770 930, 50 грн. з урахуванням індексу інфляції, розрахунок яких перевірений судом.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 152 733, 51 грн. - пені за загальний період з 17.12.2016 по 30.01.2018 та 22 596 грн. - 3 % річних за період з 17.12.2016 по 30.01.2018.

Згідно п. 7.3. договору, у випадку порушення продавцем термінів поставки товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості непоставленого в строк товару, за кожен день прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні періоду та відповідно розміру нарахування пені.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені загальному у розмірі 90 728, 66 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 27.12.2016 по 17.06.2017 на суму боргу 9 650, 59 грн., з 27.12.2016 по 27.06.2017 на суму боргу 34 231, 39 грн., з 03.01.2017 по 03.07.2017 на суму боргу 142 740, 00 грн., з 06.01.2017 по 06.07.2017 на суму боргу 74 633, 40 грн., з 06.01.2017 по 06.07.2017 на суму боргу 107 748, 65 грн., з 06.01.2017 по 06.07.2017 на суму боргу 33 714, 24 грн., з 06.01.2017 по 06.07.2017 на суму боргу 22 501, 92 грн., з 11.01.2017 по 11.07.2017 на суму боргу 143 560, 15 грн., з 11.01.2017 по 11.07.2017 на суму боргу 102 275, 40 грн., а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивач про стягнення з відповідача 22 596 грн. - 3 % річних за період з 17.12.2016 по 30.01.2018, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні періоду та відповідно розміру нарахування 3 % річних.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у загальному розмірі 22 098, 94 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за загальний період з 27.12.2016 по 30.01.2018, а тому вимога в цій частині також підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, відповідач у запереченнях на позовну заяву, просив суд на підставі п. 233 ГК України зменшити розмір пені та індексу інфляції, які підлягають стягненню.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Однак відповідач не обґрунтував винятковість випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин, які спричинили порушення строків встановлених договором, а саме п. 4.1. в частині оплати поставленого товару та які не звільняють відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

При цьому, суд відзначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому не можуть бути зменшені судом відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форма" (03162, м. Київ, вул. Тулузи, буд. 10-А, ідентифікаційний код - 24733144) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БУЧКО ТРЕК СІСТЕМС" (04212, м. Київ, вул. Маршала Малиновського, буд. 15/3, офіс 110, ідентифікаційний код - 39784667) 770 930 (сімсот сімдесят тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 50 коп. - заборгованості з урахуванням індексу інфляції, 22 098 (двадцять дві тисячі дев'яносто вісім) грн. 94 коп. - 3 % річних, 90 728 (дев'яносто тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 66 коп. - пені та 13 256 (тринадцять тисяч двісті п'ятдесят шість) грн. 37 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 04.04.2018.

Суддя Щербаков С.О.