ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2018р. Справа №905/3352/16

за позовом: ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м.Київ,

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко», м.Макіївка,

про визнання кредиторських вимог у розмірі 212817697 грн та зобов'язання ліквідаційної комісії включити їх до проміжного ліквідаційного балансу

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_3 - юрисконс.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко», м.Макіївка про:

- визнання незаконною бездіяльності ліквідаційної комісії ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» щодо ухилення від розгляду вимоги кредитора ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на суму 212817697 грн та зобовязання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» в особі ліквідаційної комісії визнати вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на суму 212817697 грн;

- зобовязання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірму «Колбіко» в особі ліквідаційної комісії включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у розмірі 212817697 грн до проміжного ліквідаційного балансу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко».

Ухвалою суду від 30.11.2016р. (суддя Сажнева М.В.) за вказаним позовом було порушено провадження по справі №905/3352/16.

17.03.2017р., у звязку із закінченням повноважень судді Сажневої М.В., здійснено повторний автоматичний розподіл справи, внаслідок чого її передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наявність обставин перебування відповідача у стані припинення, звернення до останнього з заявою про визнання кредиторських вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на суму 212817697 грн, а також ухилення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» від розгляду цієї заяви, що зумовило звернення позивача до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач, зокрема, у судові засідання 27.02.2018р., 20.03.2018р., 27.03.2018р. не зявився, відзиву та будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив.

Згідно з клопотанням №12/5-1 від 23.03.2018р., яке надійшло на електронну адресу суду, ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» розгляд справи просило відкласти на іншу дату.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Проте, вказаний електронний документ не відповідає вимогам вказаної норми закону (не скріплений електронним цифровим підписом), а тому, таке звернення не підлягає оцінці судом в порядку Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає про наступне:

За приписами ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на момент порушення провадження у справі) ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

В силу норм ч.4 ст.89 вказаного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з відомостями, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрований за адресою: 86116, Донецька область, м.Макіївка, вул.Лебедєва, буд.78. Наразі, відомостей щодо будь-якої іншої адреси відповідача матеріали справи не містять.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» були розміщені оголошення про дату та час судових засідань у справі №905/3352/16.

Одночасно, судом вчинялись дії, які були спрямовані на встановлення телефонного звязку з відповідачем, про що свідчать телефонограми №1126 від 02.12.2016р, №1158 від 27.12.2016р., №15 від 23.03.2017р.

В той же час, про обізнаність відповідача про слухання справи свідчить клопотання №50/5-3 від 16.12.2016р. ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» про ознайомлення з матеріалами справи з відміткою представника відповідача про ознайомлення та зняття фотокопій наявних у матеріалах справи документів.

Наразі, суд зазначає, що інформація стосовно слухання судом справ є публічною та розміщується на офіційному сайті господарського суду Донецької області в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність у відповідача можливості дізнатись про слухання справи за його участю.

Крім того, господарський суд зауважує, що у відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Статтею 3 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - це автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

У ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, з огляду на наведене вище, суд наголошує, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми ст.43 цього кодексу зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 216 зазначеного кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов?язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain)

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа «Скопелліті проти Італії» від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25.03.1999р.)

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»)

В той же час, роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (параграф 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі «Красношапка проти України»).

За змістом ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, приймаючи до уваги загальну тривалість розгляду справи, за висновками суду, незважаючи на те, що відповідач, зокрема, у судове засідання 27.03.2018р. не зявився, відзиву на позовну заяву суду не представив, справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В той же час, з урахуванням приписів ст.ст.177, 195 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті відбулось 27.02.2018р., строк розгляду справи №905/3352/16 мав закінчитись 27.03.2018р., внаслідок чого відкладення судового засідання та завчасне повідомлення представників сторін про наступне судове засідання було неможливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст.6, 627 зазначеного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України).

29.08.2012р. позивачем (банк) та відповідачем (позичальник) було підписано кредитний договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії №15-93/17-28/12, за змістом п.2.1 якого банк за умови наявності вільних власних кредитних ресурсів надає позичальнику кредит у грошовій формі шляхом відкриття не відновлювальної кредитної лінії в сумі, яка не може перевищувати 108550000 грн на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, та виконати інші обовязки, що витікають зі змісту цього договору, і повністю погасити свої боргові зобовязання у терміни (строки), встановлені цим договором.

За змістом п.2.2 укладеного банком та позичальником правочину (в редакції договору про внесення змін та доповнень №15-93/17-28/12/4 від 15.07.2013р.) дата остаточного повернення всіх отриманих в межах сум кредиту не пізніше 30.12.2016р. або протягом 10 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку про повернення кредиту та сплату процентів у випадках, вказаних в п.4.3.4 цього договору.

Крім того, вказаним пунктом кредитного договору сторонами було визначено, що повернення кредиту повинно здійснюватися відповідачем частинами, згідно погодженого сторонами у цьому пункті договору графіку. При цьому, у разі, якщо встановлена договором дата (останній день строку) погашення кредиту або його частини припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то відповідач здійснює погашення кредиту або його частини, передбаченої графіком погашення кредиту, не пізніше останнього робочого дня, що передує вихідному, святковому або неробочому дню.

Кредит надається із наступним цільовим призначенням: рефінансування кредитної заборгованості по кредитному договору №09-08/06 від 14.06.2010р. (п.2.3 кредитного договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р.).

Згідно з п.3.2 укладеного сторонами правочину (в редакції договору про внесення змін та доповнень №15-93/17-28/12/4 від 15.07.2013р.) проценти за користування кредитом нараховуються позивачем, виходячи із встановленої позивачем ставки у розмірі 24% річних у національній валюті. Починаючи з 15.07.2013р. процентна ставка встановлюється у розмірі 15% річних терміном по 14.07.2014р. року з щорічним переглядом ставки в червні місяці кожного року. В разі, якщо процентна ставка за користування кредитом не переглянута з будь-яких обставин (причин), в тому числі з відмови відповідача від перегляду ставки, та сторони не уклали відповідний договір про внесення змін до договору, процентна ставка встановлюється в розмірі 24% річних. На період з 01.07.2013р. по 14.07.2013р. (включно) процентна ставка на прострочену заборгованість встановлюється у розмірі 14,23% річних у національній валюті. Нарахування позивачем процентів за користування кредитом здійснюється починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів по заборгованості в національній валюті використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Нарахування позивачем процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. У випадку, якщо кінцева дата сплати процентів припадає на вихідний (субота чи неділя) чи святковий день, відповідач зобов'язаний здійснити оплату процентів в останній робочий день напередодні.

За умовами п.4.2.2 договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. (в редакції договору про внесення змін та доповнень №15-93/17-28/12/2 від 18.03.2013р.) відповідач взяв на себе обов'язок своєчасно сплачувати плату за кредит та проценти за неправомірне користування кредитом на умовах і в порядку, передбачених цим договором, а також суми передбаченої цим договором неустойки.

Незалежно від настання кінцевого строку погашення кредиту, відповідач зобов'язаний сплатити заборгованість за кредитом, нараховану плату за кредит та неустойку, за умови настання обставин, вказаних в п.4.3.4 цього договору (п.4.2.6 договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р.).

За змістом п.4.3.4 укладеного банком та позичальником правочину позивач має право вимагати від відповідача (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, та/або суму неустойки, передбачених цим договором, у випадках, зокрема, якщо відповідач не виконав у строк та/або виконав не у повному обсязі свої зобов'язання по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за надання кредиту, та/або сплати комісійної винагороди за надання кредиту, та/або інші зобов'язання по сплаті грошових коштів, передбачених цим договором.

Згідно із п.п.6.1, 6.4 договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. останній набирає чинності, з дати його підписання повноваженими представниками сторін за виключенням умов, порядок набрання якими чинності передбачений п.6.2 цього договору. Цей договір діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі процентів за користування ним та повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобовязань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.03.2015р. по справі №908/3595/14 позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» про стягнення 107214074,21 грн, задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 100350000 грн, заборгованість по процентам в сумі 6591429,13 грн, пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 8120,54 грн, пеню за прострочення сплати процентів в сумі 20557,23 грн та судовий збір в сумі 72911,91 грн.

На виконання вказаного рішення суду, 19.06.2015р. господарським судом Запорізької області видано відповідний наказ.

При цьому, у мотивувальній частині рішення господарського суду Запорізької області від 12.03.2015р. по справі №908/3595/14 суд дослідив обставини укладання договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. (зі змінами та доповненнями); перерахування банком на рахунок ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» грошових коштів у загальній сумі 108550000 грн; наявності заборгованості за кредитним договором №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. в сумі 100350000 грн та по відсоткам за користування кредитом у сумі 6591429,13 грн (за період з 01.02.2014р. по 10.07.2014р.).

Відповідно до відомостей, які наявні у матеріалах справи, підтверджуються позивачем та даними Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не спростовані відповідачем, рішення від 12.03.2015р. по справі №908/3595/14 не переглядалось в апеляційному, касаційному порядку або з підстав, які визначені ст.320 Господарського процесуального кодексу України (ст.112 Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній до 15.12.2017р.), та набрало законної сили.

Господарський суд при вирішенні розглядуваного спору приймає до уваги викладені вище обставини, що встановлені при розгляді справи №908/3595/14 як такі, що відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають повторному доказуванню.

При цьому, господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п.4 Інформаційного листа №01-8/1427 від 18.11.2003р. Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За твердженням позивача, заборгованість за кредитним договором №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. (зі змінами та доповненнями), яка стягнута рішенням господарського суду Запорізької області від 12.03.2015р. по справі №908/3595/14 у розмірі в сумі 100350000 грн та по відсоткам за користування кредитом - 6591429,13 грн позичальником сплачена не була.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, станом на 02.10.2016р. за відповідачем обліковується заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, наданими в межах договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. (зі змінами та доповненнями), у загальній сумі 60262083,49 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви виписками з особового рахунку №319, відкритому в ОСОБА_1 акціонерному товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» для відображення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

У відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» належними доказами, які підтверджують наявність або відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути документи первинного бухгалтерського обліку та інформація з регістрів бухгалтерського обліку, оформлені у відповідності до вимог зазначеного Закону. За змістом ст.1 зазначеного Закону бухгалтерський облік є процесом виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Таким чином, суд приймає зазначені документи як належні докази, якими підтверджується спірна заборгованість.

Ухвалами господарського суду від 30.11.2016р., 20.12.2016р. відповідача було зобовязано надати суду письмовий відзив на позов із зазначенням доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини, та нормативно-правового обґрунтування своїх заперечень.

Відповідачем вимоги суду виконано не було, правової позиції по суті спору не висловлено, витребуваних доказів не представлено, факт наявності заборгованості за кредитом та процентами перед ОСОБА_1 акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» не спростовано.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги всі наявні в матеріалах справи документи, з огляду на умови договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. (зі змінами та доповненнями), судом встановлено наявність заборгованості ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» перед ОСОБА_1 акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за спірним правочином станом на 02.10.2016р. в сумі 100350000 грн та по відсоткам за користування кредитом 60262083,49 грн

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Частина 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до умов п.п.5.1, 5.3 договору №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р. за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов'язань, відповідач сплачує позивачу неустойку, передбачену цим договором, а також відшкодовує збитки, понесені позивачем. За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом відповідач сплачує пеню, яка обчислюється щоденно за методом «факт/факт» від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення. За несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та/або плати за кредит, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, що нараховані після настання кінцевої дати повернення кредиту, що вказана в п.2.2 цього договору, пеня не нараховується.

Як вказувалось, рішенням господарського суду Запорізької області від 12.03.2015р. по справі №908/3595/14 стягнуто з відповідача на користь позивача, зокрема, пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 8120,54 грн та пеню за прострочення сплати процентів в сумі 20557,23 грн.

В той же час, внаслідок порушення ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірмою «Колбіко» зобовязання зі сплати процентів за користування кредитом за спірним правочином, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» здійснило донарахування пені за період з 14.04.2014р. по 02.10.2016р. у сумі 30241279,96 грн.

Указом Президента України №405/2014 від 14.04.02014р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 ст.11 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями №1053-р від 30.10.2014р., №1275-р від 02.12.2015р. Кабінету Міністрів України затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Макіївка.

Одночасно, відповідно до ст.1 Закону України «Про боротьбу з терроризмом» антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий наказ №33/6/а від 07.10.2014р. «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014р.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України.

Закріплене в ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, не може бути ілюзорним та носити декларативний характер. У розумінні положень ст.58 Конституції України приписи ст.2 відповідного закону відносно заборони нарахування пені з 14.04.2014р. мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи Закону України «Про боротьбу з тероризмом», прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» наказ №33/6/а від 07.10.2014р. керівника Антитерористичного центру при СБУ «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

У звязку з вищенаведеним, нарахування пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 14.04.2014р. по 02.10.2016р. у сумі 30241279,96 грн є нерпавомірним.

Водночас, у відповідності до розпорядження №1275-р від 02.12.2015р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», яке було прийнято на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м.Макіївку (місцезнаходження та проведення господарської діяльності відповідача). Визнано такими, що втратили чинність розпорядження №1053 від 30.10.2014р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження №1079 від 05.11.2014р. Кабінету Міністрів України «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053».

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010р. №10/25, від 04.07.2011р. №13/210/10, від 12.09.2011р. №6/433-42/183, від 14.11.2011р. №12/207, від 23.01.2012р. №37/64.

За порушення відповідачем своїх зобовязань за договором №15-93/17-28/12 від 29.08.2012р., позивачем нараховано 3% річних за простроченим кредитом за період з 01.03.2014р. по 02.10.2016р. у сумі 1165723,56 грн, 3% річних за простроченими процентами за період з 05.03.2014р. по 02.10.2016р. 2184326,77 грн, інфляційні за простроченим кредитом за період з 01.03.2014р. по 31.08.2016р. у сумі 6074400 грн, інфляційні за простроченими процентами за період з 05.03.2014р. по 31.08.2016р. 12441297,28 грн.

Розрахунок процентів річних позивача є арифметично вірним.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було та здійснено нарахування інфляційних за простроченими відсотками за користування кредитом за неповний місяць (05.03.2014р. по 31.03.2014р.), що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу в цій частині. За розрахунком суду, інфляційна складова боргу за кредитом дорівнює 6074400 грн, за простроченими відсотками за користування кредитом - 12419174,65 грн.

Відповідно до ст.104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

За приписами ст.110 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з вимогами ст.105 Цивільного кодексу України (у відповідній редакції) учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

Після внесення запису про прийняття рішення засновків (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

За змістом спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.03.2018р., ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірма «Колбіко» з 13.09.2016р. перебуває у стані припинення за рішенням засновників, у графі «Відомості про строк, визначений засновниками (учасниками) юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, для заявлення кредиторами своїх вимог» вказаного витягу визначено дату 13.11.2016р.

ОСОБА_1 акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було надіслано на адресу відповідача вимогу кредитора б/н від 03.10.2016р., за змістом якої позивач просив визнати грошові вимоги в загальній сумі 212817697 грн та включити їх до проміжного ліквідаційного балансу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко».

Докази направлення заяви на адресу відповідача 03.10.2016р. наявні в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи, є наявними підстави вважати звернення позивача з наведеними вимогами у межах строку для заявлення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.8 ст.111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

За приписами ст.111 Цивільного кодексу України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи. До затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів.

В силу норм ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Відтак, з огляду на те, що вимога б/н від 03.10.2016р. про визнання ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» кредитором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» та включення вимог позивача в загальній сумі 212817697 грн до проміжного ліквідаційного балансу було направлено ліквідаційній комісії 03.10.2016р., за висновками суду, позивачем правомірно та у межах встановленого ч.3 ст.112 Цивільного кодексу України строку заявлено позов до ліквідаційної комісії.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» про визнання незаконною бездіяльності ліквідаційної комісії ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» щодо ухилення від розгляду вимоги кредитора ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та зобовязання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» в особі ліквідаційної комісії визнати вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на суму 212817697 грн та включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у розмірі 212817697 грн до проміжного ліквідаційного балансу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 182484386 грн, в тому числі: 100350000 грн сума заборгованості за кредитом; 60262083,49 грн сума заборгованості за процентами; 8120,54 грн пеня за простроченим кредитом, 20557,23 грн пеня за простроченими відсотками, 3% річних за простроченим кредитом - 1165723,56 грн, 3% річних за простроченими процентами 2184326,77 грн, інфляційні за простроченим кредитом - 6074400 грн, інфляційні за простроченими процентами 12419174,65 грн.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача визнати та включити кредиторські вимоги нарахованої пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 14.04.2014р. по 02.10.2016р. у сумі 30241279,96 грн, суд відмовляє враховуючи приписи ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Закону України «Про боротьбу з тероризмом», прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» наказ №33/6/а від 07.10.2014р. керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення».

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Дослідивши докази, які наявні у матеріалах справи, керуючись ст.ст.81, 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м.Київ до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко», м.Макіївка про:

- визнання незаконною бездіяльності ліквідаційної комісії ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» щодо ухилення від розгляду вимоги кредитора ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на суму 212817697 грн та зобовязати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» в особі ліквідаційної комісії визнати вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на суму 212817697 грн;

- зобовязання ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірму «Колбіко» в особі ліквідаційної комісії включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» у розмірі 212817697 грн до проміжного ліквідаційного балансу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко».

Визнати незаконною бездіяльність ліквідаційної комісії ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» щодо ухилення від розгляду вимоги кредитора ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на суму 182484386 грн.

Зобовязати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірму «Колбіко» в особі ліквідаційної комісії (86116, Донецька обл., м.Макіївка, вул.Лебедєва, буд.78, ) визнати вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м.Київ, пров.Шевченка, буд.12, ) на суму 182484386 грн.

Зобовязати ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірму «Колбіко» в особі ліквідаційної комісії (86116, Донецька обл., м.Макіївка, вул.Лебедєва, буд.78, ) включити до проміжного ліквідаційного балансу та реєстру вимоги кредиторів кредиторські вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м.Київ, пров.Шевченка, буд.12, ) у загальній сумі 182484386 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю фірми «Колбіко» (86116, Донецька обл., м.Макіївка, вул.Лебедєва, буд.78, ) на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» комісії (01001, м.Київ, пров.Шевченка, буд.12, ) судовий збір в сумі 2756 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 27.03.2018р.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця