ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/11402/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра - Україна" до Служби безпеки України про спростування інформації та захист ділової репутації,

за участю представників:

від позивача - Мунька О.М., адвокат

від відповідача - Семенець Г.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна" (далі - ПАТ "СК "Саламандра-Україна") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (далі СБУ) про визнання недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача інформацію, поширену 15.06.2017 в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті СБУ (https://ssu.gov.ua/ua/news/3/category/21/view/3521#sthash.fHxcD0Ci.dpbs) у розділі "Новини" під назвою "СБУ припинила масштабну фінансову оборудку з фіктивним страхуванням бізнес-активів" з графічним зображенням 9 (дев'яти) слайдів, в частині зображення бланків Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна"; зобов'язання СБУ спростувати протягом десяти днів після набрання рішенням законної сили вказану вище інформацію шляхом розміщення під заголовком "СПРОСТУВАННЯ" інформації наступного змісту: "Інформація та факти, оприлюднені в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Служби безпеки України від 17.06.2017 у розділі "Новини" під назвою: "СБУ припинила масштабну фінансову оборудку з фіктивним страхуванням бізнес-активів" (https://ssu.gov.ua/ua/news/3/category/21/view/3521#sthash.fHxcD0Ci.dpbs) є недостовірними та не мають відношення до ПАТ "СК "Саламандра-Україна".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інформація, розміщена в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Служби безпеки України, є недостовірною та такою, що не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності позивача в сфері надання фінансових послуг страхування, а тому розміщення слайдів із зображенням бланків, на яких міститься найменування позивача, паплюжить його ділову репутацію та викликає недовіру у громадськості та страхувальників до страхової компанії в цілому.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 (суддя Балац С.В.) в позові відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що спірна інформація, викладена в статті у формі інформування про проведення СБУ операцій у рамках заходів із захисту об'єктів критичної інфраструктури у фінансово-банківській сфері, не має відношення до відповідача, оскільки не містить будь-яких фактичних даних про ПАТ "СК "Саламандра-Україна".

Постановою колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 у складі: Сотнікова С.В., Остапенка О.М., Пантелієнка В.О. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ПАТ "СК "Саламандра-Україна" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України "Про інформацію", а також невзяттям до уваги та недослідженням доказів, наданих позивачем.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги касаційної скарги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

СБУ у відзиві просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін, наголошуючи на їх законності і обґрунтованості.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Судами попередніх інстанцій при розгляді справи встановлено, що 15.06.2017 в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Служби безпеки України у розділі "Новини" розміщено статтю під заголовком "СБУ припинила масштабну фінансову оборудку з фіктивним страхуванням бізнес-активів" (за посиланням http://ssu.gov.ua/ua/news/3/category/21/view/3521#sthashfHxcD0Ci.dpbs), у якій зазначено наступне:

"Співробітники Служби безпеки України у рамках заходів із захисту об'єктів критичної інфраструктури у фінансово-банківській сфері припинили масштабну фінансову оборудку з фіктивним страхуванням бізнес-активів олігарха, наближеного до біглого Януковича.

Оперативники СБ України під процесуальним керівництвом прокуратури викрили механізм виведення в "тінь" коштів великої групи компаній через фіктивне страхування ризиків. Правоохоронці встановили, що топ-менеджмент комерційної структури для мінімізації податків грошей укладав фейкові страхові угоди з підконтрольними компаніями. За попередніми оцінками, через оборудку ділки "відмили" майже 4,5 мільярда гривень.

Співробітники спецслужби спільно з поліцією також заблокували у Києві та Полтаві діяльність двох кол-центрів, які в інтересах зловмисників приймали заявки на викуп страхових зобов'язань з великим дисконтом. За 10-20% від реальної суми ділки скуповували договори страхування фізичних осіб у штучно доведених до банкрутства підконтрольних структурах. Згідно із законодавством зобов'язання збанкрутілих страхових компаній підлягають стовідсотковому відшкодуванню.

Під час проведення слідчих дій співробітники СБУ задокументували численні порушення страховиками дотримання вимог чинного законодавства у сфері надання фінансових послуг. За матеріалами СБУ винесено рішення Нацкомфінпослуг про скасування страховим компаніям ліцензій та накладання адміністративних штрафів.

У ході обшуків в офісах комерційних структур правоохоронці вилучили документацію, яка доводить проведення протиправних оборудок з фінансовими ресурсами, зокрема через страхові компанії, що перебувають протягом тривалого часу в процедурі ліквідації. У зловмисників також виявлено комп'ютерну техніку та серверне обладнання з доказами нелегальної діяльності, печатки і штампи юридичних осіб, незаповнені бланки фіктивних структур з підписами та печатками.

Триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, відкритому за ст. 191 та ст. 209 Кримінального кодексу України."

Зазначена стаття містить слайди графічного зображення.

Посилаючись на те, що інформація, яка розміщена в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Служби безпеки України, є недостовірною та такою, що не має відношення до фінансово-господарської діяльності позивача в сфері надання фінансових послуг страхування, а тому розміщення слайдів із зображенням бланків, на яких міститься найменування позивача, порушує його ділову репутацію, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно зі статтею 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

За змістом статті 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Аналогічні приписи закріплені у статті 1 Закону України "Про інформацію".

Статтею 5 цього Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За приписами статті 7 Закону України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

За змістом статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Частиною 2 статті 34 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин як-то:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно зі статтею 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтями 1 і 2 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017, яка діяла на час звернення позивача до суду та прийняття оскаржуваних судових рішень) передбачено право, зокрема підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб на звернення до господарського суду з позовною заявою за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 54 цього Кодексу встановлено форму і зміст позовної заяви, яка повинна містити, у тому числі, зміст позовних вимог, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.

Згідно зі статтею 32 ГПК України (у відповідній редакції) доказами в справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статей 33, 34 ГПК України (у відповідній редакції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (стаття 43 ГПК України (у відповідній редакції).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів недостовірність поширеної відповідачем інформації та саме факт поширення такої інформації про позивача, зокрема, не подано належних доказів на підтвердження обставин розміщення на офіційному веб-сайті Служби безпеки України фотографічного зображення бланків, на яких міститься найменування позивача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Саламандра-Україна". При цьому, інформація про події, викладені у статті "СБУ припинила масштабну фінансову оборудку з фіктивним страхуванням бізнес-активів" не стосується позивача, оскільки не містить будь-які посилання на назви господарюючих суб'єктів, що були об'єктами заходів із захисту об'єктів критичної інфраструктури у фінансово-банківській сфері (https://ssu.gov.ua/ua/news/3/category/21/view/3521#.PlwlSiyR.dpbs).

Крім того, позивач не надав будь-які докази на підтвердження негативності поширеної відповідачем інформації щодо нього та такої, що завдає шкоди діловій репутації Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна".

Доданий до касаційної скарги графік діючих полісів по періодам не може братись до уваги в касаційній інстанції, оскільки він не був предметом розгляду у судах попередніх інстанцій.

Доводи скаржника, наведені у касаційні скарзі, не спростовують встановлених судами обставин справи, а посилання ПАТ "Страхова компанія "Саламандра-Україна" на невідповідність висновків судів дійсності не містять обґрунтувань, які саме докази або доводи сторін не взято судами до уваги чи не досліджено, тобто доводи, викладені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди із встановленими судами обставинами справи та наданою судами оцінкою доказів наявних у матеріалах справи, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України (у редакції, чинній після 15.12.2017), відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання скаржника на положення статті 13 Конвенції з прав людини та основоположних свобод відповідно до якої кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, не приймається до уваги, оскільки в даному випадку позивачем не доведено наявності порушення його прав.

Враховуючи вищенаведене, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи, колегія суддів зазначає, що оскаржені судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування немає.

Судові витрати.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра-Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 у справі № 910/11402/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір