ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/695/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Успенівське" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у справі

за позовом Заступника керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі 1) Міністерства юстиції України та 2) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до: 1) Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру УДПтСУ в Одеській області (№ 111)"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Успенівське"; 3) Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: 1)Ширяївський виправний центр управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№ 111), 2) Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників:

від позивача 1 - Жарикова О.В.,

від позивача 2 - не з'явилися,

від відповідача 1 - не з'явилися,

від відповідача 2 - Сувалов В.О.,

від відповідача 3 - не з'явилися,

від третьої особи 1 - не з'явилися,

від третьої особи 2 - не з'явилися,

від Генеральної прокуратури України - Попенко О.С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заступник керівника Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з позовом до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Ширяївського виправного центру УДПтСУ в Одеській області" (№ 111) (далі - ДП "СП ШВЦ УДПтСУ в Одеській області"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Успенівське" (далі - ТОВ "Успенівське") та Управління державної пенітенціарної служби України в Одеській області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного шляхом підписання сторонами удаваного правочину - договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 02.03.2015 № Г-10 між ДП "СП ШВЦ УДПтСУ в Одеській області" та ТОВ "Успенівське"; про зобов'язання ТОВ "Успенівське" повернути ДП "СП ШВЦ УДПтСУ в Одеській області" за актом прийому-передачі земельної ділянки площею 2100 га, отриманої на підставі договору підряду щодо вирощування товарної сільськогосподарської продукції від 02.03.2015 № Г-10.

Позов мотивований тим, що договір підряду від 02.03.2015 № Г-10 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції є удаваним та містить ознаки іншого правочину - договору оренди земельної ділянки. При цьому у ДП "СП ШВЦ УДПтСУ в Одеській області" відсутні повноваження на передачу наданих йому в постійне користування земель.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.08.2017 (суддя Власова С.Г.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд встановив недоведеність удаваного характеру договору підряду № Г-10 від 02.03.2015 вирощування товарної сільськогосподарської продукції, а тому і відсутність підстав для визнання його недійсним як такого, що вчинений з порушенням закону. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірний договір містить всі істотні обов'язкові умови договору підряду, ним передбачено розмір винагороди, оплати, додатком № 1 сторони передбачили графік проведення платежів, додатком № 3 - земельні ділянки, на яких виконуються роботи за вказаним договором, а тому цей договір виконувався сторонами саме як договір підряду, що підтверджується відповідними актами-погодженнями.

Постановою колегії суддів Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у складі: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І., Головея В.М. рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено в повному обсязі.

Постанова мотивована тим, що спірний договір підряду є удаваним правочином, який приховує передачу в оренду земельної ділянки та фактично містить істотні умови договору оренди земельної ділянки, в свою чергу передача в оренду здійснена з порушенням порядку надання земельних ділянок в оренду, встановленого положеннями Земельного кодексу України (далі - ЗК України), а тому наявні підстави для визнання такого договору недійсним.

18.10.2017 прийнято додаткову постанову про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ТОВ "Успенівське" у касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції скасувати, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням апеляційним господарським судом норм чинного законодавства. При цьому скаржник наголошує на неправильності висновків апеляційної інстанції щодо удаваності спірного правочину, оскільки цей правочин не містить умов, які притаманні договору оренди земельної ділянки. Крім того, на думку скаржника, прокурором не доведено наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в даній справі.

Представник ТОВ "Успенівське" у судовому засіданні підтримав вимоги касаційної скарги.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Заступник прокурора Одеської області у відзиві просить постанову апеляційного господарського суду залишити без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість.

Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог касаційної скарги.

Представник Міністерства юстиції України у судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог касаційної скарги.

Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції 05.04.2018 звернулось із клопотання про відкладення слухання справи. З огляду на строки розгляду касаційної скарги, а також заперечення сторін щодо задоволення клопотання, колегія суддів відмовила у його задоволенні.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Судами попередніх інстанцій при розгляді справи встановлено, що 02.03.2015 між ДП "СП ШВЦ УДПтСУ в Одеській області" та ТОВ "Успенівське" укладено договір підряду вирощування товарної сільськогосподарської продукції № Г-10, за умовами якого підрядник зобов'язується на власний ризик виконати роботи по вирощуванню врожаю товарної сільськогосподарської продукції на земельній ділянці замовника за участі праці засуджених у відповідності до умов даного договору та розподілити його відповідно до умов договору. Предметом підряду (результатом виконаних робіт за даним договором) є вирощений та зібраний урожай товарної сільськогосподарської продукції в заліковій вазі або сплата гарантованого розміру доходу замовнику. Якість предмету підряду повинна відповідати вимогам діючих стандартів (п.п. 1, 3.1, 3.2 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору підрядник зобов'язується: своїми силами, засобами та за свій рахунок своєчасно провести закупівлю високоякісного репродуктивного насіння відповідної сільськогосподарської культури, якісних мінеральних добрив, засобів захисту, провести необхідний комплекс робіт згідно технології її вирощування та інших агротехнічних заходів, збирання врожаю (конкретний обсяг робіт сторони врегульовують відповідними додатковими угодами); для виконання умов договору використовувати власне устаткування, транспортні засоби, паливно-мастильні матеріали тощо; при виконанні умов даного договору додержувати встановлених норм діючого законодавства стосовно охорони навколишнього природного середовища та охорони земель, захисних смуг, санітарних та протипожежних норм та правил, техніки безпеки; у разі необхідності залучення до праці засуджених замовника для виконання робіт за цим договором, підписати додаткову угоду та проводити оплату виконаної роботи згідно підписаних з обох сторін актів виконаних робіт; для ведення обліку і контролю за ходом виконання підрядних робіт забезпечити безперешкодний доступ представників замовника до місця виконання зазначених робіт; на протязі дії даного договору інформувати замовника про перебіг виконання робіт, на його вимогу; своєчасно та у повному обсязі перераховувати замовнику частку доходу, визначену у п.5.2. договору; після закінчення терміну дії даного договору передати замовнику надану земельну ділянку у стані в якому вона була передана в момент укладення договору.

Згідно пунктів 4.2, 4.3, 4.4 договору замовник зобов'язується надати підряднику земельну ділянку площею 2100 гектарів у стані придатному для виконання умов договору (плану-схеми полів - Додаток 2, та перелік земельних ділянок - Додаток 3). Земельна ділянка замовника знаходиться за адресою: село Орджонікідзе, Ширяївський район, Одеська область та належить йому на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ОД № 004743 від 4 березня 1998 року, із цільовим призначенням сільськогосподарське використання. Середня вартість 1 гектару земель сільськогосподарського призначення Ширяївського району (за межами населених пунктів ) станом на момент укладання договору становить 15 930,43 гривень, згідно довідки Головного Управління Держземагенства в Одеській області від 18.08.2014 року № 06-32/147, та щорічно змінюється. Під час дії договору правовий статус земельної ділянки залишається не змінним. Ризик випадкового знищення або пошкодження (псування), втрати предмету підряду несе підрядник. Замовник у разі необхідності може сприяти підряднику у виконанні умов договору шляхом надання необхідного устаткування, транспортних засобів, тощо, про що укладається відповідна додаткова угода до договору.

За положеннями пунктів 5.1, 5.2, 5.3, 6.1 договору сторони зазначили, що винагорода підрядника складає 100% вирощеної продукції, в заліковій вазі, тільки після повного виконання зобов'язань перед замовником, визначених у п. 5.2 та п. 6.1 договору. З метою забезпечення майнових інтересів замовника сторони встановлюють щорічний гарантований рівень частки доходу від реалізації даного договору, яку має отримати замовник, що у вартісному вираженні становить 1 000,00 (одну тисячу) гривень за 1 гектар (але не менше 6% від середньої вартості 1 га землі, наданої згідно п. 4.2 договору на момент проведення оплати). Зазначена сума переглядається відповідно до чинного законодавства України. Загибель врожаю, низька врожайність не є підставою для зміни або несплати зазначеної у пункті 5.2 грошової суми. Строки та суми виплати фіксованого гарантованого рівня частки доходу від реалізації даного договору замовнику, яка визначена у п. 5.2 договору, здійснюється відповідно до графіку розрахунків (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 8.1. договору від 02.03.2015 сторони погодили, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його погодження з Державною пенітенціарною службою України, підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 01.11.2019.

За положеннями п. 8.2 договору після спливу терміну дії договору, зазначено у п.8.1, підрядник має переважне право перед іншими особами на укладання цього договору на тих же умовах та на той же термін.

Додатком № 1 до договору підряду від 02.03.2015 сторони погодили графік проведення платежів, а саме: до 15.03.2015 - 500 000 грн, до 01.04.2015 - 500000 грн, до 01.05.2015 - 500 000 грн, до 01.06.2015 - 200 000 грн, до 01.07.2015 - 200 000 грн кінцевий розрахунок - до 01.10.2015. Вказаним додатком сторони погодили, що платежі за 2016, 2017, 2018, 2019 роки проводяться рівними щомісячними частками.

Посилаючись на те, що договір підряду від 02.03.2015 № Г-10 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції є удаваним, містить ознаки іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, а також на те, що у ДП "СП ШВЦ УДПтСУ в Одеській області" відсутні повноваження на передачу в оренду наданих йому в постійне користування земель, прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною 1 статті 839 ЦК України передбачено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 2 зазначеної статті підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Разом з тим, за змістом статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Таким чином, на відміну від договору підряду, договір оренди землі укладається не з метою виконання певної роботи за завданням другої сторони, а саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони (орендодавця) отримання плати за надане в користування майно (земельну ділянку), а для іншої (орендаря) - використання майна (земельної ділянки).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, спірний договір не містить жодних положень стосовно приймання замовником результатів виконаних підрядником робіт, порядку складання та підписання актів виконаних робіт та обов'язку замовника здійснити оплату, крім того, договором не встановлено строків виконання робіт або окремих етапів робіт.

Натомість, з розділу 1 спірного договору (предмет договору) вбачається, що підрядник зобов'язується на власний ризик виконати роботи по вирощуванню врожаю товарної сільськогосподарської продукції на земельній ділянці замовника за участі праці засуджених у відповідності до умов даного договору та розподілити його відповідно до умов договору.

За змістом п.п. 4.2, 5.1 спірного договору, замовник зобов'язується надати підряднику земельну ділянку площею 2100 га у стані придатному для виконання умов договору, середня вартість 1 га на момент укладання договору становить 15 930,43 грн, та щорічно змінюється. Винагорода підрядника складає 100% вирощеної продукції, в заліковій вазі, тільки після повного виконання зобов'язань перед замовником, визначених у п. 5.2 та п. 6.1 договору.

Пунктом 5.2 спірного договору з метою забезпечення майнових інтересів замовника сторони встановлюють щорічний гарантований рівень частки доходу від реалізації даного договору, яку має отримати замовник, що у вартісному вираженні становить 1 000, 00 грн за 1 га (але не менше 6% від середньої вартості 1 га землі, наданої згідно п. 4.2. договору на момент проведення оплати). Зазначена сума переглядається відповідно до чинного законодавства України.

Тобто, за умовами спірного договору підряду розмір плати за користування 1 га землі залежить від нормативно-грошової оцінки землі, та, крім цього, встановлено, що сума має бути не менша 6% від середньої вартості 1 га землі. При цьому для договору підряду, в силу положень законодавства, розмір нормативної грошової оцінки землі не має жодного правового значення.

Суми та строки проведення платежів не залежать від виконаної роботи, моменту збору врожаю, а містять щомісячну оплату відповідно до графіку, що повністю відповідає вимогам статті 15 Закону України "Про оренду землі".

Крім того, положення п. 8.2 договору, якими встановлено, що після спливу терміну дії договору, зазначено у п. 8.1, підрядник має переважне право перед іншими особами на укладання цього договору на тих же умовах та на той же термін, що повністю узгоджуються з нормативним правом орендаря на продовження договору оренди відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, проаналізувавши положенням договору підряду від 02.03.2015 № Г-10 та зміст правовідносин, що склалися між сторонами, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір підряду є удаваним правочином і приховує під собою передачу в оренду земельної ділянки та фактично містить істотні умови договору оренди земельної ділянки.

В силу приписів статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, встановивши, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини 2 статті 235 ЦК України має виходити із того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

При цьому зміст договору та його правова природа не залежать від його назви, а умови укладеного між відповідачами договору відповідають змісту договору оренди, визначеному статтею 12 Закону України "Про оренду землі", згідно з якою договір оренди землі визначений як угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк, та відповідає фактичним правовідносинам сторін, відтак, назва договору не змінює суті останніх, а тому положення спірного договору повинні відповідати законодавству, що регулює правовідносини у сфері оренди землі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За положеннями частини 1 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно д частини 5 статті 6 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оспорюваний договір, який фактично є договором оренди землі, укладено з порушенням викладених вище норм чинного законодавства, якими регламентовано порядок укладення договору оренди земельної ділянки державної власності.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1 - 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом частині 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання спірного договору недійсним та відповідно про повернення земельної ділянки, проте вважає за необхідне зазначити, що ні положеннями Закону України "Про оренду землі", ні положеннями договору не передбачено повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі.

Доводи, викладені у касаційній скарзі зводяться до переоцінки обставин справи, що виходить за межі касаційного провадження з огляду на те, що згідно частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, постанова апеляційної інстанції прийнята в цілому з додержанням вимог матеріального та процесуального права, проте з урахуванням того, що положеннями Закону України "Про оренду землі" та спірного договору не передбачено повернення земельної ділянки за актом приймання-передачі, резолютивну частину постанови апеляційної інстанції слід змінити, виключивши з пункту 5 слова "за актом прийому-передачі".

Судові витрати.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Успенівське" задовольнити частково.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 у справі № 916/695/17 змінити, виключивши з абзацу 5 резолютивної частини постанови слова "за актом прийому-передачі". В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір