КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2018 р. Справа№ 910/21169/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 01.02.2018, повний текст якого складений 21.02.2018,

у справі № 910/21169/17 (суддя Ковтун О.М.)

за позовом Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

про стягнення 129 294,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 112 601,87 грн., пені в сумі 14 925,15 грн. та 3 % річних в сумі 1 767,70 грн.

Сума основного боргу, яка заявлена до стягнення, становить різницю між сплаченою відповідачем в період з 30.09.2015 по 29.03.2017 встановленою умовами договору оренди № 202-1402 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 28.09.2012 платою та платою за вказаний період, визначеною договором оренди № 202-1402 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 28.09.2012 в редакції додаткової угоді № 4 від 30.03.2017, в якій сторони домовилися внести зміни до договору оренди № 202-1402 від 28.09.2012, виклавши його в новій редакції та присвоївши йому новий номер № 884-1402, згідно з п. 9.1 якого умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту його укладення, а саме з 30.09.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.02.2018, повний текст якого складений 21.02.2018, у справі № 910/21169/17 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 112 601,87 грн. боргу, 14 342,09 грн. пені та 1 767,70 грн. 3 % річних, в іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір оренди № 202-1402 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 28.09.2012 не продовжився автоматично і припинив свою дію 29.09.2015 з огляду на направлення позивачем відповідачу листа № 102/46-868 від 17.08.2015, який має характер пропозиції продовження договірних орендних відносин на інших умовах, зокрема, щодо ціни оренди, а тому, у розумінні ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вказаний лист є заявою про зміну умов договору № 202-1402 від 28.09.2012, і вчинення вказаної дії позивачем свідчить про відсутність правових підстав для застосування до договору № 202-1402 від 28.09.2012 порядку продовження строку договору оренди, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Також суд першої інстанції зазначив про те, що та обставина, що позивач з вересня 2015 року по квітень 2017 року у платіжних вимогах-дорученнях та в актах прийому-здачі виконаних робіт послуг зазначав реквізити договору № 202-1402 від 28.09.2012 не спростовує тих правових наслідків, які пов'язані з надсиланням заяви (лист позивача від 17.08.2015) про зміну умов договору № 202-1402 від 28.09.2012.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при розрахунку заявлених вимог не прийнято до уваги приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Не погоджуючись з рішенням, 21.02.2018 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 у справі № 910/21169/17 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник послався на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що пролонгація договору оренди № 202-1402 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 28.09.2012 не відбулась, адже в період з 30.09.2015 по 29.03.2017 спірне майно перебувало у користуванні відповідача, а позивачем за його користування нараховувалась плата у розмірі, встановленому таким договором.

Також апелянт зазначив про те, що пунктом 3.6 договору № 884-1402 від 30.03.2017 передбачено, що оренда плата сплачується відповідачем на рахунок позивача починаючи з дати підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Враховуючи, що передача такого майна за вказаним договором відбулась 30.03.2017 шляхом підписання відповідного акту, саме з цієї дати орендна плата має нараховуватись виходячи з його умов.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2018 справа № 910/21169/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою від 12.03.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 у справі № 910/21169/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 26.03.2018, учасникам роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2), та що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

29.03.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вказаний відзив направлено до суду поштою 23.03.2018 - примітка суду), в якому позивач просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 по справі № 910/21169/17 без змін з посиланням на те, що:

- порядок пролонгації договорів визначений в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та передбачений в п. 9.7 договору оренди № 202-1402 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 28.09.2012, а саме - у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Відповідно до умов договору зазначені дії оформлюються додатковою угодо, яка є невід'ємною частиною договору. Водночас додаткова угода до оренди № 202-1402 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 28.09.2012 щодо продовження договору на той саме строк та на тих саме умовах між сторонами не уклалась;

- про відсутність договірних відносин між сторонами у спірний період свідчать також заява відповідача від 25.11.2015 про продовження договору оренди, акт від 12.02.2016 про фактичне використання частини нежитлового приміщення у зв'язку з закінченням 29.09.2015 терміну дії договору № 202-1402 від 28.09.2012 та необхідністю проведення в відповідачем розрахунків за користування приміщенням з жовтня 2015 року по лютий 2016 року, лист позивача № 102/46-99 від 01.02.2016 про необхідність з лютого 2016 року сплачувати неустойку у подвійному розмірі орендної плати, що є наслідком неповернення майна у зв'язку з припинення дії договору оренди від 28.09.2012;

- відповідач звертає увагу на п. 3.6 договору оренди, відповідно до якого орендна плата сплачується з моменту підписання акту приймання-передачі, а саме з 30.03.2017, не звертаючи увагу на іншу дату, яка вказана в цьому акті, а саме, що умови цього договору застосовуються до відносин з 30.09.2015, тобто в акті є застереження що до дії договору.

За приписами ГПК України:

- сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 56);

- юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56);

- представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58);

- при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу (ч. 2 ст. 58);

- для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 5 ст. 12), тобто 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 у справі № 910/21169/17 відкрито 12.03.2018, а розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався 28.03.2018, апеляційна скарга має бути розглянута по 14.05.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

28.09.2012 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація як орендодавець, позивач як балансоутримувач та відповідач як орендар уклали договір оренди № 202-1402 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - Договір № 202-1402 від 28.09.2012) (а.с. 23-27), відповідно до п.1.1. якого орендодавець на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності № 114 від 03.04.2012, № 127 від 22.08.2012 та розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 505 від 20.09.2012 передає, а відповідач приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського Володимира, 60/10 для розміщення відділення відповідача.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 202-1402 від 28.09.2012 об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 152,90 кв. м, згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору. Вартість об'єкта оренди згідно з актом оцінки нерухомого та іншого окремого індивідуально визначеного майна (затвердженим висновком про вартість майна) станом на 01.02.2012 становить 1 121 000 грн. (без ПДВ).

28.09.2012 позивач, відповідач та орендодавець підписали акт приймання-передачі нерухомого майна (а.с. 28 зворот), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення за Договором № 202-1402 від 28.09.2012.

Згідно з п. 2.4 Договору № 202-1402 від 28.09.2012 об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі позивача.

Пунктом 3.1 Договору № 202-1402 від 28.09.2012 встановлено, що за користування об'єктом оренди відповідач сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п. 21 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250, та визначеної в додатку № 1 до договору на дату його підписання, за перший місяць оренди становить без ПДВ: 36,84 грн. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає 5 635,84 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2 Договору № 202-1402 від 28.09.2012).

Відповідно до п. 3.3 Договору № 202-1402 від 28.09.2012, розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Пунктом 3.4. Договору № 202-1402 від 28.09.2012 визначено, що додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.5 Договору № 202-1402 від 28.09.2012 орендна плата сплачується відповідачем на рахунок позивача починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі про повернення об'єкта оренди.

У п. 9.1 Договору № 202-1402 від 28.09.2012 зазначено, що він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.04.2012 до 30.09.2012.

Відповідно до п. 9.2 Договору № 202-1402 від 28.09.2012, усі зміни та доповнення до нього оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Згідно з п. 9.7 Договору № 202-1402 від 28.09.2012, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

17.05.2013 позивач, відповідач та орендодавець підписали додаткову угод № 1 до Договору № 202-1402 від 28.09.2012 (а.с. 29), якою внесли зміни до п. 9.1 вказаного договору, виклавши його в такій редакції: «Цей договір діє до 29.09.2015 включно».

Листом № 102/46-868 від 17.08.2015 (а.с.30) позивач, на виконання рішення Київської міської ради № 415/1280 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва», з метою продовження договірних відносин, в тому числі і за Договором № 202-1402 від 28.09.2012, повідомив відповідача про необхідність проведення незалежної оцінки майна, за висновками якої буде визначено розмір орендної плати. До вказаного листа були додані копії заяви про оренду за формою та перелік документів: доручення на проведення оцінки, довідки про об'єкти оренди, викопіювання з поповерхового плану з визначенням об'єкта оренди за кожною адресою. Вказаний лист відповідачем було отримано 17.08.2015, про що свідчить відмітка на ньому.

З матеріалів справи слідує, що відповідач провів незалежну оцінку майна, отримав висновок про вартість майна та 24.11.2015 подав до орендодавця - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації заяву про продовження договору оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва від 28.09.2012 №202-1402, термін дії якого закінчився, як зазначено у заяві, 27.09.2015 (а.с. 31).

На підставі вищевказаних документів, позивачем був зроблений розрахунок орендної плати відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, який з супровідним листом №102/46-1369 від 07.12.2015 (а.с. 32) направлений відповідачу. Вказаний лист отримано відповідачем 09.12.2017 про що свідчить наявна в матеріах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 10 (а.с. 32 зворот).

Вказаний розрахунок відповідач залишив без розгляду, у зв'язку з чим позивач листом №102/46-99 від 01.02.2016 (а.с. 33) повідомив відповідача про необхідність з лютого 2016 року сплачувати неустойку в подвійному розмірі орендної плати, що є правовим наслідком неповернення майна у зв'язку з припиненням Договору № 202-1402 від 28.09.2012.

Однак, як слідує з матеріалів справи Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація розглянула вищезгадану заяву позивача від 24.11.2015 про продовження договору оренди та за наслідками її розгляду прийняла розпорядження № 252 від 28.04.2016 та № 88 від 23.02.2017 «Про продовження строку дії договорів оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва, що передані до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації» (а.с. 36, 22). Ці розпорядження приймались на підставі рішень постійної комісії Київської міської ради з питань власності щодо продовження договірних відносин стосовно орендованого відповідачем майна - від 22.03.2016 та від 24.01.2017 відповідно.

Зі змісту вказаних розпоряджень слідує, що розпорядженням № 88 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація зменшила розмір ставки орендної плати з 40%, встановлених розпорядженням № 252, до 6%.

30.03.2017 на підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 88 від 23.02.2017 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація як орендодавець, позивач як балансоутримувач та відповідач як орендар підписали додаткову угоду № 4 від 30.03.2017 до Договору оренди № 202-1402 від 28.09.2012 (а.с. 14), якою домовились внести зміни до Договору № 202-1402 від 28.09.2012, виклавши його в новій редакції, та присвоїти новий номер - № 884.

Також 30.03.2017 позивач, відповідач та орендодавець підписали договір № 884-1402 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду (далі Договір № 884-1402) (а.с. 15-20).

Згідно з пунктом 3.1 Договору № 884-1402, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015 і становить без ПДВ 98,33 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому станом на 30.09.2016 за базовий місяць розрахунку складає 14 542,50 грн. без ПДВ.

Пунктом 3.2 Договору № 884-1402 передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.5 Договору № 884-1402 додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується відповідачем разом з орендною платою.

Умовами п. 3.6 Договору № 884-1402 визначено, що орендна плата сплачується відповідачем на рахунок позивача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Згідно з п. 3.7 Договору № 884-1402 орендна плата сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності відповідача щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Згідно з пунктом 9.1 Договору № 884-1402, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 28.09.2018. Термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань шляхом укладення додаткових угод.

Також пунктом 9.1 Договору № 884-1402 передбачено, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме - з 30.09.2015.

За умовами п. 2.4 Договору № 884-1402, відповідач вступає у строкове платне користування об'єктом оренди у термін, указаний у цьому договорі, але не пізніше дати підписання сторонами цього договору акта приймання-передачі об'єкта.

30.09.2017 сторони Договору № 884-1402 підписали відповідний акт приймання-передачі нерухомого майна (а.с. 21), в якому зазначено про передачу орендодавцем (Деснянською районною в місті Києві державна адміністрацією) відповідачу нежитлового приміщення загальною площею 147,9 кв. м. за адресою: м. Київ, просп. Маяковського, 60/10, а також про те, що останній користувався цим приміщенням на умовах цього договору з 30.09.2015.

З вересня 2015 року по квітень 2017 року відповідач здійснював оплату за користування спірним майном шляхом перерахування на рахунок позивача коштів, розмір яких визначався останнім у платіжних вимогах-дорученнях. Підставою для сплати коштів у вказаних документах сторони зазначали Договір № 202-1402 від 28.09.2012. Щомісячні акти прийому-здачі виконаних робіт, які підписані сторонами у вказаний період, також містять посилання на Договір № 202-1402 від 28.09.2012.

Всього за цей період було сплачено 244 302,34 грн. Розмір плати сторони визначали, виходячи з умов Договору № 202-1402 від 28.09.2012.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, обставини щодо оплати за користування спірним майном з вересня 2015 року по квітень 2017 року сторони визнають, тому вказані обставини, в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

Водночас, з огляду на укладення Договору № 884-1402, позивачем проведено донарахування орендної плати за період з 30.09.2015 по 29.03.2017 виходячи з розміру орендної плати, встановленого саме умовами Договору № 884-1402, та визначено, що за вказаний період додатково до вже сплаченої відповідачем орендної плати сплаті підлягає орендна плата в сумі 112 601,87 грн.

Для отримання вказаних коштів позивач звернувся до відповідача з претензією № 102/46-523 від 16.06.2017 (а.с. 38-40), на яку відповідач відповів повідомленням про розгляд претензії вих. № 100.22/1-02-82/1 від 20.07.2017 (а.с. 41), в якому відмовився від задоволення заявленої позивачем претензії.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції визнав законними вимоги позивача про стягнення орендної плати в сумі 112 601,87 грн., з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що спірне майно відноситься до комунальної власності, відносини щодо його оренди регулюються, в тому числі, і Законом України «Про оренду державного та комунального майна»

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Частина 1 ст. 763 ЦК України встановлює, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено (ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Частина 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлює, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Водночас у п. 9.7 Договору № 202-1402 від 28.09.2012 сторони, додатково до умов, за яких договір оренди вважається продовженим, встановлених у ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», визначили, що зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору.

Отже, можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення жодної із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки, а сторони умовами Договору № 202-1402 від 28.09.2012 які, в силу приписів ст. 629 ЦК України, є обов'язковими для сторін, встановили, що продовження договору має відбуватись шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Договір оренди № 202-1402 від 28.09.2012 не продовжився автоматично і припинив свою дію 29.09.2015 з огляду на направлення позивачем відповідачу листа № 102/46-868 від 17.08.2015, який має характер пропозиції продовження договірних орендних відносин на інших умовах, зокрема, щодо ціни оренди, а тому, у розумінні ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вказаний лист є заявою про зміну умов договору № 202-1402 від 28.09.2012 і вчинення вказаної дії позивачем свідчить про відсутність правових підстав для застосування до Договору № 202-1402 від 28.09.2012, порядку продовження строку договору оренди, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Про факт непродовження дії Договору № 202-1402 від 28.09.2012, на думку суду першої інстанції, також свідчить вищезгаданий лист позивача від 01.02.2016 № 102/46-99 про необхідність з лютого 2016 року сплачувати неустойку в подвійному розмірі орендної плати, що є правовим наслідком неповернення майна у зв'язку з припиненням Договору № 202-1402 від 28.09.2012

Отднак колегія суддів вважає таку позицію суду першої інстанції помилковою, адже як у Законі України «Про оренду державного та комунального майна», так і у Договорі оренди № 202-1402 від 28.09.2012 вказано, що про відсутність наміру продовжити договір оренди має бути заявлено протягом місяця після закінчення строку договору оренди, тобто у спірному випадку в період з 30.09.2015 до 29.10.2015 включно, а відтак, як лист позивача № 102/46-868 від 17.08.2015, так і лист № 102/46-99 від 01.02.2016, з огляду на дати їх виготовлення, не можуть вважатись заявою про припинення або зміну умов договору оренди, яка б свідчила про припинення Договору оренди № 202-1402 від 28.09.2012.

При цьому, про факт саме продовження дії Договору № 202-1402 від 28.09.2012 свідчить як те, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, приймаючи розпорядження № 252 від 28.04.2016 та № 88 від 23.02.2017 «Про продовження строку дії договорів оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва, що передані до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації», фактично вирішувала питання щодо продовження дії діючих договорів, у тому числі спірного, а не укладення нових, так і те, що укладення Договору № 884-1402 відбулось підписанням додаткової угоди саме до Договору № 202-1402 від 28.09.2012, в той час за приписами чинного законодавства припинення дії договору виключає можливість внесення до нього змін.

Отже, наявними в матеріалах справи документальними доказами в їх сукупності підтверджується факт дії Договору № 202-1402 від 28.09.2012 з дати його укладення та протягом всього періоду, заборгованість з орендної плати за який заявлена до стягнення.

Крім того, слід зазначити про таке.

У п. 9.1. Договору № 884-1402 сторони погодили, що його умови застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту його укладення, а саме з 30.09.2015.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Проте, виходячи зі змісту вказаної статті, необхідною умовою застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України є наявність неврегульованих договором відносин між сторонами, які мали місце до укладання договору, а не під час дії іншого договору або іншої редакції цього ж договору, а тому, вказані приписи не надають право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або окремого договору, які змінюють вже врегульовані та виконані договірні відносини.

Так у спірний період з вересня 2015 року по квітень 2017 року правовідносини сторін вже були врегульовані Договором № 202-1402 від 28.09.2012.

Слід зазначити і про те, що орендна плата в пункті 3.1 Договору № 884-1402 визначена станом на 30.09.2016, і такий розмір не міг існувати станом на 30.09.2015 (дата, з якої позивачем здійснено розрахунок заборгованості).

Також колегія суддів вказує на те, що за умовами п. 3.6 Договору № 884-1402 орендна плата сплачується відповідачем на рахунок позивача починаючи з дати підписання акта приймання-передачі, який був підписаний 30.03.2017.

При цьому, той факт, що у вказаному акті зазначено, що фактичне використання приміщення відбувається з 30.09.2015, не спростовує той факт, що вказаний акт сторонами було підписано саме 30.03.2017

За таких обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 112 601,87 грн. відсутні. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 14 925,15 грн. та 3 % річних в сумі 1 767,70 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки вони не сформульована як самостійні, не містять окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком стягнення заборгованості по сплаті орендної плати, а тому, за відсутності підстав для такого, не можуть бути задоволені. Рішення суду першої інстанції, яким вказані позовні вимоги задоволені частково, також підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

,

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 у справі № 910/21169/17 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позову відмовляється повністю.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави скасування судового рішення, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольняється повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, а саме витрати позивача за подачу позову та витрати відповідача за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 у справі № 910/21169/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 у справі № 910/21169/17 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Ватутінськінвестбуд» (02217, м. Київ, вул. Електротехнічна, 11, ідентифікаційний код 30977943) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ідентифікаційний код 00032129) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 909 (дів тисячі дев'ятсот дев'ять) грн. 13 коп.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/21169/17.

Повний текст постанови складено та підписано: 11.04.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна