РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
17.04.2018Справа № 910/1535/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ФРОСТ
до Міністерства оборони України
про стягнення 25920,00 грн.
Суддя Усатенко І.В.
Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Фрост" до Міністерства оборони України про стягнення 25920,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором № 286/2/17/96 від 10.07.2017 зобов`язання по оплаті поставленого позивачем товару, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 25920,00 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.
Ухвалою суду від 19.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/1535/18, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.
19.03.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, оскільки підстави для оплати поставленого товару відсутні через закінчення бюджетного періоду.
19.03.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зауважив на тому, що закінчення бюджетного року не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку з виконання грошових зобов`язань за договором.
Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
10.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ФРОСТ (постачальник) та Міністерством оборони України (замовник) укладено договір поставки товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/96.
Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується в 2017 році поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування (3931) обладнання для їдалень лот 5 (39312200-4), обладнання для їдалень (ящики-ноші для м`яса, риби н/сталі) (далі товар), зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.
Згідно з п. 1.2. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 10.07.2017 ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, специфікація викладена в договорі. Ціна товару з ПДВ становить 233280,00 грн. та включає доставку, монтажні та пусконалагоджувальні роботи.
Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі за Договором залежно від реального фінансування видатків (п. 1.3. Договору).
Пунктом 2.3. Договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у військовій частині одержувачем замовника у присутності уповноваженого представника постачальника.
Приймання товару за кількістю та якістю оформляється актом приймання (форма 4), який складає одержувач замовника за кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий одержувачу, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 № 757 є підтвердженням приймання товару (п. 2.4. Договору).
Згідно з п. 3.1. 3.2. Договору ціна цього договору становить 167973,60 грн., у т.ч.: без ПДВ 139978,00 грн., ПДВ 27995,60 грн. (за загальним фондом). Ціна договору може бути зменшеною за взаємною згодою сторін
Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства.
Пунктом 4.2. Договору передбачено, що до рахунку-фактури додаються: акт приймання (форма 4), видаткова накладна постачальника, повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника.
Постачальник протягом 10 календарних днів з дати прийняття товару одержувачем у місцях постави товару (п. 5.2) надає належним чином оформлені документи на оплату.
Без вищезазначених документів або відсутності в них встановленої інформації, оплата поставленого товару не проводиться.
Згідно з п. 5.1 Договору товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів Інкотермс у редакції 2010 згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо.
Терміни постачання та встановлення обладнання визначено у графіку постачання замовника, який є невід`ємною частиною Договору.
У випадках, якщо місця для встановлення обладнання не підготовлені з вини замовника (представника замовника) терміни постачання та встановлення можуть бути змінені (продовжені), про що замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше ніж за 20 календарних днів.
Відповідно до п. 5.2 Договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у графіку Міністерства оборони України, який є невід`ємною частиною цього Договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених ним вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та графіку черговості відвантажень.
Постачальнику надається право за попередньою письмовою згодою замовника, на дострокове постачання товару в обсягах, передбачених Договором.
Постачання товару одержувачу замовника постачальник зобов`язаний провести з обов`язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, якості, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії.
Витрати щодо перевезення товару до місця приймання одержувачем замовника несе постачальник.
Розвантаження товару в місці приймання здійснюється одержувачем замовника.
Пунктом 6.1.1 Договору визначено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором.
Згідно з п. 6.2.3 Договору замовник має право зменшувати обсяг закупівлі та ціну Договору залежно від реального фінансування видатків, шляхом внесення сторонами відповідних змін до Договору.
У відповідності до п. 6.4.1 Договору постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п.10.1. Договору).
Згідно з графіком постачання Міністерства оборони України, що є додатком № 12.1.1 до Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 10.07.2017, зокрема сплановано постачання товару у строк до 31.10.2017 включно до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону у кількості 3 штуки, тощо.
Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу, а саме Військово-медичному клінічному центру Південного регіону, товар на загальну суму 25920,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 28.12.2017 № 219 та актом приймання від 28.12.2017 № 47, які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені їх печатками, та копії яких знаходяться в матеріалах справи.
Одночасно, Військово-медичним клінічним центром Південного регіону, підписано та скріплено печаткою повідомлення-підтвердження, відповідно до якого матеріальні цінності, обумовлені умовами Договору, отримані, прийняті на відповідальне зберігання та оприбутковані за бухгалтерським обліком.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем надавались необхідні документи відповідачу (супровідний лист від 04.01.2018 № 5/4), які Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України повертав позивачу без виконання із повідомленням про відсутність підстав для реєстрації зобов`язань за поставлене продовольче обладнання через завершення бюджетного року (лист віл 17.01.2018 № 286/6/272).
Таким чином, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань за отриманий товар у визначений Договором строк не розрахувався, у зв`язку з чим заборгованість останнього перед позивачем складає 25920,00 грн.
Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
На час розгляду спору у господарському суді відповідач не заперечив факт отримання товару за вказаною вище видатковою накладною та не надав доказів повної оплати переданого товару, а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 25920,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає задоволенню.
Одночасно, посилання відповідача на відсутність реєстрації на 2018 рік бюджетного зобов`язання за Договором, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплати за отриманий товар.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15.05.2012 у справі № 11/446, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2009 рік, не виправдовує бездіяльність МНС і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України"), не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті.
За приписами ст.ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.
Статтею 46 Бюджетного кодексу України встановлені стадії виконання бюджету за видатками та кредитуванням: 1) встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на основі та в межах затвердженого розпису бюджету; 2) затвердження кошторисів, паспортів бюджетних програм (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), а також порядків використання бюджетних коштів; 3) взяття бюджетних зобов`язань; 4) отримання товарів, робіт і послуг; 5) здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань; 6) використання товарів, робіт і послуг для виконання заходів бюджетних програм.
Відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України. Розпорядники бюджетних коштів забезпечують управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом (ст.47 Бюджетного Кодексу України).
Відповідно до статті 48 кодексу розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.
Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Відповідно до ст. 49 Бюджетного кодексу розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним пунктом 5 частини першої статті 4 цього Кодексу. Казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів у разі: 1) наявності відповідного бюджетного зобов`язання для платежу у бухгалтерському обліку виконання бюджету; 2) наявності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); 3) наявності у розпорядників бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань.
Отже, за висновками суду, посилання відповідача на закінчення бюджетного року, у зв`язку з чим відповідні бюджетні зобов`язання не були зареєстровані на 2018 рік, не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку з виконання грошових зобов`язань за Договором, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача грошових коштів за поставлений товар у розмірі 25920,00 грн. підлягає задоволенню.
Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо виконання позивачем умов договору з порушенням, оскільки, договором поставки передбачено відповідальність постачальника у разі не належного виконання своїх договірних зобов`язань, зокрема штрафні санкції (штраф, пеня). І при тримання оплати товару не є мірою відповідальності постачальника, передбаченою договором. Крім того, відповідач не надав доказів неналежного виконання постачальником своїх зобов`язань та не чітко не вказав на конкретні порушення. Порушення позивача не є підставою для несплати відповідачем вартості отриманого ним товару.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України. Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен із доводів сторін.
Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 25920,00 грн.
Відповідно до статті 123 ГПК України, удові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову в розмірі 2000,00 грн.
У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 2000,00 грн позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги № б/н від 01.02.2018, укладений позивачем з Адвокатським бюро Пузія Олексія Вікторовича, відповідно до якого Бюро бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язуються, оплатити надані послуги. Бюро відповідно до узгоджених Сторонами доручень: а) підготовлює підписує та подає до Господарського суді м. Києва позовні заяви до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості, клопотання, апеляційні скарги, письмові пояснення, заяви та інші документи правового та процесуального характеру; б) представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта в судових засіданнях в Господарському суді м. Києва. в) дає письмові роз`яснення, пояснення, довідки з правових питань, ідо виникають у діяльності Клієнта; надає правову допомогу Клієнтам з підготовки судово-процесуальних документів, а також правильного оформлення_договорів і здійснює допомогу в їх укладенні; витяг з Єдиного реєстру адвокатів України на Пузія Олексія Вікторовича; акт про виплату адвокату гонорару від 01.02.2018, згідно якого на виконання умов договору про надання правової допомоги по договору від 01.02.2018 р. Клієнт оплатив Адвокату гонорар (винагороду) в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з Міністерства оборони України по договору про поставку товарів для державних потреб № 286/2/17/96 від 10.07.2017р. Оплата отримана в повному обсязі, претензій сторони не мають; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 25 від 01.02.2018 про отримання від позивача Пузієм О.В. 2000,00 грн за надання правової допомоги згідно договору від 01.02.2018.
Відповідно до ч. 5 , 6 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З доданих до матеріалів справи документів вбачається, що адвокатом було надано позивачу послуги з підготовки позовної заяви для подання до суду вартістю 2000,00 грн.
Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірним із ціною позову та з вказаними обставинами, а тому підлягають стягненню з відповідачів в розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України,
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, б. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОМПАНІЯ ФРОСТ (72312, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Ломоносова, б. 23, ) заборгованості за договором про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/17/96 від 10.07.2017 у розмірі 25920 (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот двадцять грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко