ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2018 Справа № 904/8184/13

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-167 від 29.09.2017, адвокат

від відповідача: не з'явився

від Шевченківського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №904/8184/13 (суддя Ніколенко М.О.; ухвалу постановлено о 12:10 год. у місті Дніпро, повний текст ухвали складено та підписано 17.01.2018)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до Державного підприємства "Криворізька теплоелектроцентраль", м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 69692569,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби, в якій просило:

1) Визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення 08.08.2017 в межах виконавчого провадження ВП №44261816:

- постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 63,90 грн.;

- постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн.

2) Визнати недійсними постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.08.2017, винесені в межах виконавчого провадження ВП №44261816 про:

- стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 63,90 грн.;

- стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн.

Подана скарга мотивована тим, що на виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва ОСОБА_2 територіального управління юстиції у м.Києві з 05.08.2014 знаходиться виконавче провадження ВП №44261816 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 у справі №904/8184/13 про стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ДП "Криворізька теплоелектроцентраль" 639,06 грн. судового збору. Скаржник посилається на те, що вказане рішення суду було виконано шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою боржника від 29.08.2016 №26-5632/1.2-16, у зв'язку з чим позивачем до органу ДВС подано заяву від 13.03.2017 №14/5-283В про закінчення виконавчого провадження ВП №44261816, оскільки рішення згідно з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі. Проте, на момент звернення до суду із вказаною скаргою, державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням вішення суду не винесено. 08.08.2017 державним виконавцем в межах вищевказаного виконавчого провадження винесені постанови про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 63,90 грн. та витрат виконавчого провадження в розмірі 351,00 грн., які й було оскаржено у встановленому порядку до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 14.11.2017 у справі №904/8184/13 (суддя Манько Г.В.) провадження за скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" припинено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що в силу положень частини 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" скарги на дії органів ДВС щодо стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не підлягають розгляду в господарських судах України; законодавець встановив порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби стосовно відповідних постанов державного та приватного виконавця виключно до адміністративного суду України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 (колегія суддів: головуючий суддя - Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді - Широбокова Л.П., Подобєд І.М.) ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області 14.11.2017 у справі №904/8184/13 скасовано; справу №904/8184/13 направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби.

При новому розгляді ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №904/8184/13 (суддя Ніколенко М.О.) у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відмовлено.

Означена ухвала місцевого господарського суду вмотивована тим, що державний виконавець діяв у спосіб та в порядку передбачені чинним законодавством України, а скаржнику слід було звернутись до суду з відповідною заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №904/8184/13 є необґрунтованою, винесеною при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, на його думку, підлягає скасуванню. Просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, скасувати оскаржену ухвалу у даній справі та прийняти нове рішення, яким задовольнити викладені у скарзі вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вказує на те, що оскільки зобов'язання апелянта перед відповідачем було припинено (виконано) шляхом проведення зарахування заліку зустрічних однорідних вимог на підставі відповідної заяви апелянта від 29.08.2016 №26-5632/1.2-16, 13.03.2017 ним до канцелярії органу ДВС подано заяву №14/5-283В про закінчення виконавчого провадження ВП №44261816 на підставі пункту 9 частини 1 статі 39 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404-VIII. Звертає увагу, що відомості про оскарження вказаного зарахування зустрічних однорідних вимог стягувачем в матеріалах справи відсутні. Вказує на те, що чинне законодавство не містить заборон щодо можливості зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання рішення, для вчинення цього правочину потрібна лише наявність умов, встановлених статті 601 Цивільного кодексу України. Посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену у постановах від 24.06.2015 у справі №914/2492/14, від 11.11.2008 у справі №37/144-41/261, від 09.12.2008 у справі №37/638. Також, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на відсутність підстав у державного виконавця для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки заходи примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження державним виконавцем не вживались, зобов'язання відповідача припинено не шляхом примусового стягнення з нього коштів. При цьому апелянт вказує на правову позицію викладену в постановах Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі №910/19614, від 26.10.2017 у справі №908/2671/15.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В. та Широбокова Л.П. поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №904/8184/13; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 14.03.2018 о 11:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.

За розпорядженням керівника апарату суду від 19.03.2018, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Широбокової Л.П., проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №904/8184/13 визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Кузнецова І.Л.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.03.2018 колегією суддів у зазначеному складі прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №904/8184/13 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 19.03.2018 о 12:00 год.

У зв'язку з неявкою представників відповідача та державної виконавчої служби в судове засідання 19.03.2018 розгляд справи відкладався на 16.04.2018.

В судове засідання 16.04.2018 представники відповідача та державної виконавчої служби не з'явились.

Враховуючи, що відповідач та державна виконавча служба належним чином були повідомлені про час і місце розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, проте відзиви на апеляційну скаргу не надали, повноважні представники цих осіб в судове засідання не з'явились, колегія суддів вважала за необхідне розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 16.04.2018 представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2013 у справі №904/8184/13 позов задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства "Криворізька теплоелектроцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 57331948, 39 грн. основного боргу, 189065,72 грн. інфляційних втрат, 1922598,46 грн. 3% річних від простроченої суми та 58699,36 грн. витрат по сплаті судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2013 у справі №904/8184/13 скасовано в частині стягнення з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" 63906,12 грн. інфляційних втрат та 64,72 грн. судового збору, у зв'язку з чим викладено абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягнути з Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 57331948,39 грн. основного боргу, 1922598,46 грн. 3% річних, 125159,60 грн. інфляційних втрат та 58634,64 грн. витрат по сплаті судового збору". Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Державного підприємства "Криворізька теплоелектроцентраль" 639,06 грн. витрат по сплаті судового збору за апеляційною скаргою.

27.02.2014 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2013 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 видано відповідні накази.

05.08.2014 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3, на підставі поданої 04.08.2014 заяви ДП "Криворізька теплоелектроцентраль" про примусове виконання, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44261816 з виконання наказу №904/8184/13 виданого 27.02.2014 Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення судових витрат у сумі 639,06 грн. (а.с.145, 155 або 170 т.2).

Вищевказаною постановою боржника - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" попереджено про необхідність самостійно виконати рішення суду протягом семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також про те, що у протилежному випадку державним виконавцем буде розпочато виконання рішення суду в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

12.08.2014 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 винесено постанову про приєднання виконавчого провадження №44261816 до зведеного виконавчого провадження №38095514 (а.с.143 або 172 т.2).

22.08.2014 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подав до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві заяву про відкладення виконавчих дій №14/2-4410, в якій просив в порядку пункту 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" відкласти по 29.08.2014 провадження усіх виконавчих дій у ході виконавчого провадження №44261816 та прийняти постанову, якою поновити ПАТ "НАК "Нафтогаз України" строк для добровільного виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 №904/8184/13, оскільки постанова про відкриття означеного виконавчого провадження від 05.08.2014 надійшла на адресу Компанії 19.08.2014 (а.с.156 т.2) і остання була позбавлена можливості виконати вимоги державного виконавця в строк, визначений п.2 постанови (а.с.140-141 або 173-174 т.2).

03.10.2014 в складі зведеного виконавчого провадження №38095514, виконавче провадження №44261816 зупинено головним державним виконавцем Сабадаш Л.І. на підставі п.15 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (внесення підприємства ПЕК до реєстру підприємств ПЕК), що підтверджено Інформацією про виконавче провадження, сформованою 17.08.2017 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (а.с.85-86 т.1).

29.08.2016 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до ДП "Криворізька теплоелектроцентраль" із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №26-5632/1.2-16, у якій заявило про повне припинення зобов'язання ПАТ "НАК "Нафтогаз України" перед ДП "Криворізька теплоелектроцентраль" згідно з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.02.2017 у справі №904/8184/13 у сумі 639,06 грн. - судові витрати (а.с.83-84 або 177-178 т.2).

14.03.2017 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла заява від 13.03.2017 №14/5-283В про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки зобов'язання Компанії згідно з наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 №904/8184/13 припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви Компанії від 29.08.2016 №26-5632/1.2-16. В поданій заяві боржник також просив виконавчу службу винести та направити на його адресу постанову про закінчення ВП №44261816 з примусового виконання наказу №904/8184/13 виданого 27.02.2014 Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ДП "Криворізька теплоелектроцентраль" 639,06 грн. (а.с.81-82 або 175-176 т.2).

08.08.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, якою поновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу №904/8184/13 виданого 27.02.2014 Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення судового збору у сумі 639,06 грн. (а.с.180-181 т.2).

Також, 08.08.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 винесено дві постанови про стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 63,90 грн. (а.с.107 або 183 т.2) та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 351,00 грн. (а.с.109 або 185-186 т.2).

09.08.2017 державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_4 у зведеному виконавчому провадженні ЗВП №38095514, до складу якого входить і ВП №44261816, було винесено постанову про арешт майна ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в межах суми заборгованості за зведеним виконавчим провадженням (а.с.88-94 т.2).

04.09.2017 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії Державної виконавчої служби від 29.08.2017 №14/5-932В.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що станом на 28.08.2017 постанови державного виконавця від 08.08.2017 про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на його адресу не надходили. Про їх винесення позивачеві стало відомо з моменту надходження 15.08.2017 на його адресу постанови від 09.08.2017 про арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню ЗВП №3805514 в межах суми стягнення 7017828,98 грн., до складу якого згідно вказаної постанови входить виконавче провадження ВП №44261816 на загальну суму стягнення 1053,96 грн. (639 грн. боргу за рішенням суду + 63,90 грн. виконавчого збору + 351,00 грн. витрат виконавчого провадження).

Таким чином, предметом даного судового розгляду є вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання незаконними дій державного виконавця з винесення постанов про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження та визнання недійсними цих постанов.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти скарги (а.с.162-164 т.2) державний виконавець Бєлінська І.В. послалась на те, що дійсно ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 14.03.2017 подана заява про закінчення виконавчого провадження №44261816 у зв'язку з тим, що борг в сумі 639,06 грн. погашено згідно заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог від 29.08.2016 №26-5632/1.2-16, копія якого додана до вищезазначеної заяви про закінчення виконавчого провадження. Державний виконавець зазначила, що до вказаної заяви не додано підтвердження направлення стягувачеві заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог від 29.08.2016 №26-5632/1.2-16, інформація стосовно фактичного виконання вимог виконавчого документа боржником зі сторони стягувача (ДП "Криворізька теплоелектроцентраль") до Відділу не надходила. Вказує, що відлік терміну на добровільне виконання вираховується з моменту винесення (отримання) боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, однак боржником не виконано вимоги виконавчого документа з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто у семиденний термін, починаючи з 19.08.2014. Крім того, державний виконавець вважає, що оскаржені боржником постанови від 08.08.2017 про стягнення виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, винесені відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" (редакція від 21.04.1999 №606-ХІV).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні скарги виходив із того, що виконання рішення суду шляхом укладання цивільно-правового договору чинним законодавством не передбачено. А отже, за відсутності доказів фактичного перерахування грошових коштів, у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження за пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, зобов'язання з оплати заборгованості за господарським договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України. В такому випадку, згідно чинного на час подання скарги Господарського процесуального кодексу України (частина 4 статті 117), є підстави для визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню, з підстав відсутності обов'язку боржника у зв'язку з його добровільним виконанням. Тобто, за висновком суду першої інстанції, скаржнику слід було звернутись до суду з відповідною заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та у разі задоволення такої заяви судом, вже потім звертатись до органів державної виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження за пунктом 5 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Матеріалами справи підтверджено, що виконавче провадження з примусового виконання наказу №904/8184/13, виданого 27.02.2014 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ДП "Криворізька теплоелектроцентраль" 639,06 грн. наразі не закінчене.

За змістом вимог відповідача, який є боржником, у зазначеному виконавчому провадженні, у його скарзі на дії органу державної виконавчої служби, яка є предметом даного судового розгляду, наводяться підстави, які можуть слугувати підставою для закриття виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом - внаслідок проведення боржником одностороннього заліку зустрічних грошових вимог, разом із цим боржник не ставить перед судом питання про визнання протиправною таку бездіяльність державного виконавця та про спонукання державного виконавця до закінчення цього виконавчого провадження.

Тому суд першої інстанції у своєму висновку про те, що за відсутності доказів фактичного перерахування грошових коштів у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження за пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", вийшов за межі предмету розгляду в даній скарзі.

До того ж, такий висновок суду першої інстанції зроблений за невірного застосування норм матеріального права.

Так, частиною 1 статті 202 та частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України передбачено припинення господарського зобов'язання, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав, або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні правові підстави щодо зарахування зустрічних однорідних вимог містить частина перша статті 601 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках встановлених договором або законом.

Закон України "Про виконавче провадження" не містить заборони щодо можливості проведення зарахування зустрічних вимог на стадії виконання судового рішення.

Відповідну правову позицію Верховного Суду України викладено, зокрема, у постанові від 11.11.2008 у справі №37/144 та у постанові від 09.12.2008 у справі №37/638.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, зарахування зустрічних однорідних вимог, як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Відповідну правову позицію Верховного Суду України викладено у постанові від 24.06.2015 у справі №914/2492/14.

Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого (меншого) зобов'язання.

Як вбачається з встановлених судом у даній справі обставин, зобов'язання сторін, щодо яких ПАТ "НАК "Нафтогаз України" направлено до ДП "Криворізька теплоелектроцентраль" заяву про залік зустрічних однорідних вимог, є грошовими та однорідними за матеріальним змістом, строк виконання цих зобов'язань настав.

Відтак, випадки недопустимості зарахування зустрічних вимог, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за даних обставин відсутні.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (боржник) повідомив державного виконавця про вчинення одностороннього заліку, внаслідок якого його грошові зобов'язання перед стягувачем (ДП "Криворізька теплоелектроцентраль") у даній справі на загальну суму 639,06 грн., які підлягали примусовому стягненню за наказом Господарського суду Дніпропетровської області №904/8184/13 від 27.02.2014, є припиненими.

За таких обставин, які не заперечувались стягувачем, в силу наведених вище положень чинного законодавства, у державного виконавця були наявні підстави для закінчення означеного виконавчого провадження з підстав, встановлених пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, висновок суду першої інстанції у правовій оцінці цих обставин у даній справі про необхідність у першу чергу визнання означеного наказу таким, що не підлягає виконанню, є хибним, що свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Щодо вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (боржника) про визнання неправомірними дій державного виконавця та визнання недійсними відповідних постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, які фактично не були досліджені судом першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалось вище, 05.08.2014 відділом державної виконавчої служби було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, 14.03.2017 до державної виконавчої служби від боржника надійшла заява від 13.03.2017 про закінчення виконавчого провадження, оскільки зобов'язання припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон №1404-VIII). Відтак 05.10.2016 Закон України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 №606-ХIV (Закон №606-ХIV) втратив чинність.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 21.04.1999 №606-ХIV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а починаючи з 05.10.2016 усі нові виконавчі дії в межах спірного виконавчого провадження підлягають здійсненню з урахуванням Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02.06.2016 №1404-VIII.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржені дії державного виконавця були вчинені, а відповідні постанови від 08.08.2017 про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження були винесені після набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон №1404-VIII).

Отже, такі дії державного виконавця мали вчинятися за правилами, які встановлені саме Законом України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон №1404-VIII), а не Законом України "Про виконавче провадження" в попередній редакції від 21.04.1999 №606-ХIV (Закон №606-ХIV), який втратив чинність.

Наведене вище спростовує відповідні заперечення державного виконавця, викладені у його відзиві на скаргу.

До того ж, як зазначено безпосередньо в оскаржених постановах державного виконавця, ним були застосовані норми статей 3, 27, 40 та 42 Закону України "Про виконавче провадження", тобто Закону №1404-VIII, а не Закону №606-ХIV.

Дослідивши наявність у державного виконавця підстав для застосування наведених вище положень Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів встановила наступне.

У своїй скарзі на дії державного виконавця ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (боржник) посилався зокрема й на те, що державним виконавцем не було фактично стягнуто грошових сум з боржника, а тому державний виконавець не мав жодних правових підстав для винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів, переглядаючи справу в апеляційному порядку, погоджується з такими доводами боржника.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктів 1, 3 частини першої, частини четвертої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

У частині третій статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження":

- виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1 цієї статті);

- виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (частина друга цієї статті).

Аналіз наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої або повернутої суми.

Між тим, при винесенні постанови від 08.08.2017 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 63,90 грн., державним виконавцем не зазначено ані фактично стягнутої суми або повернутої суми, ані вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Таким чином, дії державного виконавця при винесенні оскарженої постанови від 08.08.2017 про стягнення виконавчого збору не відповідали вимогам чинного законодавства, а тому є протиправними.

Щодо витрат виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження", кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За частиною другою статті 42 Закону України Про виконавче провадження витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

За приписами частини третьої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження", витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Частина четверта статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Між тим з матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент винесення державним виконавцем оскарженої постанови від 08.08.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 351,00 грн. не мали місце випадки, встановлені частиною 4 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження", які визначені як підстави для винесення державним виконавцем постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

До того ж, колегія суддів погоджується з доводами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (боржника), що в оскарженій постанові державного виконавця від 08.08.2017 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 351,00 грн. не зазначено види та суми витрат виконавчого провадження, як це передбачено п.2 Розділу VІ "Фінансування виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що заходи примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження ВП №44261816 державним виконавцем не вживались, зобовязання відповідача (боржника) припинено не шляхом примусового стягнення з нього коштів державною виконавчою службою, правові підстави для стягнення виконавчого збору у розмірі 63,90 грн. (10% від суми, зазначеній у виконавчому документі), а також для стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн., які не підтверджені у встановленому порядку, - у державного виконавця на момент винесення оскаржених постанов були відсутні.

Відносно решти доводів скарги відповідача (боржника) на дії державного виконавця, зокрема, про порушення встановленого частиною 2 статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" порядку винесення державним виконавцем оскаржених постанов через їх відсутність в Системі відомостей щодо здійснення виконавчого провадження відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 за №2432,5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 за №1126/29256, що підтверджено в матеріалах даної справи Відомостями про виконавче провадження №44261816 (а.с.11 т.2) та Інформацією про виконавче провадження (а.с.112-114 т.2) та не спростовано зі своєї сторони органом державної виконавчої служби, то колегія суддів доходить висновку, що такі обставини є додатковою підставою вважати оскаржені дії державного виконавця такими, що не відповідають Закону України "Про виконавче провадження", тобто неправомірними.

Частина перша статті 277 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно пункту 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню, а оскаржена ухвала суду першої інстанції про розгляд скарги на дії державного виконавця у даній справі підлягає повному скасуванню, як така, що ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, містить висновки суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Разом із цим у суду апеляційної інстанції наявні правомочності та підстави для ухвалення нового рішення за скаргою на дії державного виконавця, згідно частини другої статті 343 Господарського процесуального кодексу України: про задоволення вимог скаржника з визнання неправомірними оспорюваних дій державного виконавця та про зобов'язання посадову особу органу державної виконавчої усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України", відповідно до статті 344 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати заявника, повязані з розглядом скарги, покладаються на орган державної виконавчої служби, тому підлягають відшкодуванню за рахунок останнього.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 у справі №904/8184/13 - скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_4 щодо винесення в межах виконавчого провадження ВП №44261816:

- постанови від 08.08.2017 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 63,90 грн.;

- постанови від 08.08.2017 про стягнення Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 351,00 грн.

Зобов'язати начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві усунути такі порушення.

Стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму 1762 грн. 00 коп. судових витрат зі сплати судового збору у звязку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена - 18.04.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.Л. Кузнецова