КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2018 р. Справа№ 910/18807/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Михайленко С.О.,

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Самбовський В.М. довіреність № 359 від 30.01.18

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2017

у справі №910/18807/17 (суддя І.М. Отрош)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД"

до 1) Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Біола"

про визнання права та визнання відсутнім права,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Біола" про визнання права та визнання відсутнім права.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як поручителем за Договором поруки № 4К13664И/П від 22.11.2016 р. виконано обов'язок боржника (ТОВ "Компанія «Біола") перед кредитором (ПАТ КБ "Приватбанк") за Кредитним договором № 4К13664И від 23.10.2013р. шляхом сплати заборгованості в розмірі 27 966 184, 10 грн., у зв'язку з чим, за доводами позивача, відбулась заміна кредитора у зобов'язанні, проте відповідачі не визнають факт погашення позивачем зазначеного боргу та факт переходу до позивача права вимоги за договором поруки № 4К13664И/П від 22.11.2016 р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.12.2017 року в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що обраний позивачем спосіб правового захисту є неефективним, оскільки вирішення спору не призводить до будь-якого відновлення його прав.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.12.2017 року у справі №910/18807/17 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи. За твердженнями апелянта, він на підставі договору поруки та норм чинного законодавства виконав обов'язок боржника за кредитним договором щодо оплати кредиту та відсотків, а тому набув прав кредитора за цим договором. Однак, суд першої інстанції, в порушення вимог статті 556 Цивільного кодексу України не здійснив захисту прав та законних інтересів позивача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 22.01.2018 року у справі №910/18807/17 апеляційну скаргу залишено без руху з підстави неподання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" 05.02.2018 року подано до Київського апеляційного господарського суду супровідний лист з доказами які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року у справі №910/18807/17 відкрито апеляційне провадження та встановлено відповідачу 1, 2 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 21.02.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 року розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" призначено на 29.03.2018 року.

05.03.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 29.03.2018 року представник відповідача 1 надав усні пояснення, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представники позивача та відповідача 2 в судове засідання не з`явились, про час та дату судового засідання повідомленні належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Адор Лтд" (далі - позивач, поручитель) та Публічним акціонерним товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач, кредитор), укладено договір поруки № 4К13664И/П. (далі - Договір поруки; а.с. 9).

Відповідно до п. 1. Договору поруки предметом його є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання відповідним боржником зобов'язань за відповідними кредитними договорами, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитних договорів.

Пунктом 4 Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

Відповідно до п. 5. Договору поруки у випадку невиконання боржником п. 1 цього Договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього Договору. (п. 6. Договору поруки).

Згідно п. 8. Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Як встановлено п. 10. Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитними договорами передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Відповідно до платіжного доручення № 3 від 23.11.2016 р. з призначенням платежу "исполнение обязательств по кред.договору №4К13664И от 23.10.13 согласно договора поручительства № 4К13664И/П от 22.11.2016 г." позивач сплатив на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 27 966 184, 10 грн. (а.с. 10).

Вказані обставини сторонами не заперечуються, інших обставин справи та доказів їх існування сторонами до матеріалів справи надано не було.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись зі вказаним позовом позивач зазначає, що він як поручитель, здійснив погашення за боржника за кредитним договором суми боргу перед відповідачем, тобто ним виконано зобов'язання за Договорами поруки.

Водночас оскільки відповідач не визнає факт погашення позивачем зазначеного боргу та факт переходу до нього права вимоги за договором поруки відповідно п. 10 Договору поруки та п. 1 ст. 556 ЦК України обов'язків, а саме не надає позивачу документів, які підтверджують обов'язок кредитора, позивач звернувся зі вказаним позовом.

З'ясувавши обставини справи та перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Стаття 469 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі.

Відповідачем-1 не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 27 966 184, 10 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4К13664И/П від 22.11.2016 року.

Направлення позивачем на адресу відповідача-2 листа в липні 2017 року з вимогою про сплату боргу за кредитними договорами та залишення її без реагування відповідачем-2 не свідчить про невизнання відповідачем-2 прав позивача як нового кредитора. В разі, якщо позивач вважає, що бездіяльність відповідача порушує його права, він має право обрати відповідний спосіб захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Колегія суддів відзначає, що у разі звернення особи до суду з позовом позивач має надати суду докази порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Кінцевою метою судового розгляду є захист порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Апелянтом не надано пояснень, якими саме діями чи бездіяльністю ПАТ "КБ "Приватбанк" порушує його права та інтереси.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Колегія суддів відзначає, що саме на позивача покладений обов'язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами.

Разом із тим у даній справі позивачем не доведено суду, яким чином відповідачами порушені його права та законні інтереси.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Одним із способів захисту прав та охоронюваних інтересів згідно зі ст. 4 Господарського кодексу України є визнання наявності або відсутності прав.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Крім цього, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання права вимоги у позивача та визнання відсутнім права вимоги у відповідача-1 можуть бути предметом дослідження та доказування в разі виникнення спору між кредитором та боржником про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем не доведено суду належним засобами доказування факту порушення відповідачами його прав та охоронюваних законом інтересів. А також не доведено, що обраний ним спосіб захисту відповідає цим порушенням.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Адор ЛТД" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 року у справі № 910/18807/17 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18807/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.04.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко