РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2018Справа № 910/23000/17

За позовомОСОБА_1
до Антимонопольного комітету України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне підприємство «В Тікет»
провизнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивачаОСОБА_3 - за довіреністю;
від відповідачаПавленко О.В. - за довіреністю;
від третьої особи ОСОБА_5 - за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України та просить суд визнати недійсним рішення Антимонопольного комітету України про відмову у розгляді справи за заявою ОСОБА_1 від 08.11.2017.

Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що відповідачем не виконано покладених на нього завдань, що мало наслідком прийняття оскаржуваного рішення, яке порушує вимоги законодавства та права позивача, а також фактично дозволяє окремим суб'єктам порушувати правила конкуренції в України. Зокрема, позивач вказує, що відповідачем не перевірено наявності в діях ПП «В Тікет» ознак недобросовісної конкуренції та не перевірено наявності ознак зловживання ПП «В Тікет» монопольним становищем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/23000/17, залучено до участі у справі Приватне підприємство «В Тікет» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено підготовче засідання у справі на 17.01.2018.

У підготовчому засіданні 17.01.2018 оголошено перерву до 14.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у справі №910/23000/17 відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про закриття провадження у справі, а у підготовчому засіданні оголошено перерву до 22.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2018.

У судовому засіданні 14.03.2018 оголошувалась перерва до 20.03.2018.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відмова державного уповноваженого Антимонопольного комітету України у розгляді справи про порушення приватним підприємством «В Тікет» законодавства про захист економічної конкуренції за зверненням позивача здійснена з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а також з повним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Третя особа проти позову заперечує, вказуючи, зокрема, на те, що ПП «В Тікет» не вчинялись дії, що містять ознаки недобросовісної конкуренції; ПП «В Тікет» не було допущено порушення вимог законодавства про захист економічної конкуренції; відповідальними особами Антимонопольного комітету України повно та всебічно було розглянуто заяву ОСОБА_1, за результатом чого листом відмовлено у розгляді справи.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.05.2017 ОСОБА_1 було придбано два квитки на пісенний конкурс «Eurovision 2017: Гранд Фінал» на загальну суму 7498,00 грн.

Фактичні обставини справи свідчать, що квитки були придбані через Всесвітню мережу Інтернет на умовах акцепту публічної оферти Приватного підприємства «В Тікет» (агент). Після придбання, на придбаних електронних квитках (роздруковані екземпляри оглянуті судом у судовому засіданні) було зазначено, що ПП «В Тікет» при реалізації послуг до номінальної ціни квитків було додано оплату за сервісний збір у розмірі 224,94 грн та додаткові послуги в розмірі 374,90 грн за кожен придбаний квиток. Таким чином, загальна вартість двох придбаних квитків становила 8697,68 грн, з них: 1199,68 грн було сплачено за додаткові послуги та сервісний збір.

Позивач стверджує, що дії ПП «В Тікет» щодо додавання до вартості квитка відповідних сум сервісного збору та додаткових послуг підпадають під визначення зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, а також мають ознаки недобросовісної конкуренції.

З цих підстав, 17.05.2017 ОСОБА_1 на адресу Антимонопольного комітету України було направлено заяву вих. №17-05.2017-27, в якій заявник просив:

- провести розслідування за фактом порушення ПП «В Тікет» норм антимонопольного законодавства, а також Закону України «Про захист прав споживачів»;

- встановити осіб, винних у порушенні законодавства, і притягнути їх до передбаченої законом адміністративної відповідальності;

- зобов'язати ПП «В Тікет» повернути шляхом перерахування на картковий рахунок №037320, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» на ім'я ОСОБА_1, 1199,68 грн, котрі було сплачено за додаткові послуги та сервісний збір при купівлі квитків на Eurovision 2017: Гранд Фінал;

- про наслідки заяви повідомити заявника у встановлений законодавством строк.

Листом Антимонопольного комітету України №130-29/02-12137 від 08.11.2017 повідомлено позивача про те, що державним уповноваженим в межах визначеної законом компетенції прийнято рішення у розгляді справи за заявою від 17.05.2017 №17-05.2017-27 про порушення Приватним підприємством «В Тікет» законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді встановлення таких цін, які неможливо було встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, а також ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», у вигляді поширення неправдивої інформації стосовно ціни квитків, що вводить в оману споживачів при реалізації квитків на пісенний конкурс «Євробачення 2017» - відмовити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказане рішення Антимонопольного комітету України є таким, що порушує вимоги законодавства, та має бути визнаним недійсним, оскільки: відповідачем не перевірено наявність в діях ПП «Тікет» ознак недобросовісної конкуренції (під час реалізації квитків було повідомлено неточну інформацію про те, що є сервісним збором, що входить в додаткові послуги, за яких умов надаються додаткові послуги, а інформацію про вартість сервісного збору та додаткових послуг, які не були замовлені позивачем, було повідомлено лише після придбання квитків, що є явним введенням покупця в оману); відповідачем не перевірено наявність ознак зловживання ПП «В Тікет» монопольним становищем, що передбачено п. 1 ч. 2 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», шляхом встановлення 10% від вартості квитка вартості додаткових послуг та встановлення обов'язковою умовою придбання квитка - оплату додаткових послуг, що за умови існування конкуренції не можливо було б встановити; відповідачем не виконано покладених на нього завдань, що мало наслідком прийняття оскаржуваного рішення, яке порушує вимоги законодавства та права позивача, а також фактично дозволяє окремим суб'єктам порушувати правила конкуренції в Україні.

Оцінюючи доводи позивача, суд відзначає таке.

Згідно з розміщеною на сайті https://www.concert.ua/ua/offer публічною офертою договору на реалізацію квитків на культурно-видовищні події (далі - Публічна оферта ПП «В ТІКЕТ») сервісний збір - сума коштів, що сплачується Покупцем на користь Агента при придбанні квитка, з метою покриття (компенсації) витрат Агента, що виникають при наданні їм послуг по організації продажу квитків, включаючи, але не обмежуючись, технічним забезпеченням продажу квитків, підтримкою інфраструктури Агента, забезпеченням безпеки інформації, проведенням фінансових операцій платіжними картами Visa та Master Card, наданням інформації Покупцеві, обробкою Замовлень. Величина Сервісного збору для кожного квитка визначається Агентом за угодою з Принципалом або Агентом самостійно у процентному відношенні до Номінальної вартості квитка або фіксована сума (п. 1.10. Публічної оферти ПП «В ТІКЕТ»).

Відповідно до п. 1.11. Публічної оферти ПП «В ТІКЕТ» додаткові послуги - це послуги які не входять до Сервісного збору але такі, які Агент може додатково надати Покупцеві за додаткову плату, розмір якої визначається Агентом самостійно.

Відповідно до п. 10.3.9. Публічної оферти Агент має право додавати до вартості Замовлення квитків додаткову плату за Додаткові послуги, які включають, але не обмежуються:

за персональну обробку Замовлення оператором при оформленні Замовлення Квитків через контакт-центр Concert.ua (телефон, он-лайн чат, e-mail);

за формування повідомлення з вкладеними електронними Квитками і відправку його по електронній пошті Покупцеві;

за бронювання квитків з гарантією їх доступності для викупу в касі Concert.ua протягом визначеного при оформленні Замовлення часу; за друк Квитків для формування Замовлення з доставкою кур'єром; за друк Квитків у касі Concert.ua;

за оформлення Замовлення з оплатою через платіжні термінали;

за прийом і інкасацію готівкових коштів при оформленні Замовлення з оплатою кур'єру при отриманні квитків;

за оформлення, обробку та документальний супровід замовлень Квитків з оплатою за рахунком-фактурою;

за оформлення та персональну обробку контакт-центром колективних замовлень Квитків (кількість квитків в одному замовленні перевищує встановлений для Заходу максимум); і інші послуги.

Позивач вважає, що ПП «В Тікет» як єдиний уповноважений агент включив, крім номінальної вартості, також сервісний збір та плату за додаткові послуги, що на думку позивача становить зловживання ПП «В Тікет» своїм монопольним (домінуючим) становищем шляхом встановлення надмірної (неконкурентної) ціни придбання.

Проте такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Частиною 3 ст. 42 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.

Економічна конкуренція (конкуренція) за визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України (надалі - Комітет) є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Основним завданням Комітету, згідно зі ст. 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

За змістом ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції тощо.

Статтею 23 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що діяльність щодо виявлення, запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, проводиться Антимонопольним комітетом України, його органами та посадовими особами з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» недобросовісною конкуренцією є будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності. Недобросовісною конкуренцією є дії у конкуренції, зокрема визначені главами 2-4 цього Закону. Терміни, які вживаються для цілей цього Закону, визначені Законом України «Про захист економічної конкуренції».

Глави 2-4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» присвячені окремим антиконкурентним правопорушенням у сфері господарювання, що вчиняються з метою створення об'єктивних перешкод іншим господарюючим суб'єктам та спрямовані на досягнення над ними неправомірних переваг на ринку товарів, робіт та послуг. Серед таких правопорушень є і поширення інформації, що вводить в оману.

Так, у ст. 15-1 глави 3 Закону, на яку посилається позивач в обґрунтування позову, встановлюється, що поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.

Обов'язковим елементом кваліфікації порушення за ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» є встановлення факту, що поширення неповних, неточних, неправдивих відомостей вплинуло або могло вплинути на наміри особи (заявника) щодо придбання (замовлення) товарів, робіт, послуг саме у певного суб'єкта господарювання за рахунок впливу на споживчий попит помилковими твердженнями або твердженнями, що вводять в оману.

Позивач зазначає, що для придбання квитка був змушений сплатити суму за нав'язливі послуги, і будь-які спроби відмінити оплату вказаних «додаткових послуг» та «сервісного збору» виявилися марними.

Отже, включення до вартості квитків вартості додаткових послуг та сервісного збору фактично не вплинуло на вибір позивача, оскільки він свідомо придбав квитки, розуміючи, що їх фактична вартість є більшою, ніж та номінальна вартість, яку було зазначено.

Тим більше, Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №966 «Деякі питання закупівлі товарів, робіт і послуг, необхідних для забезпечення підготовки та проведення у 2017 році в Україні пісенного конкурсу «Євробачення» затверджено Перелік товарів, робіт і послуг, необхідних для забезпечення підготовки та проведення у 2017 році в Україні пісенного конкурсу «Євробачення», до якого включено послуги з продажу квитків та пакетних турів.

Переможцем закупівлі послуг з продажу квитків і пакетних турів (послуги з продажу квитків на Пісенний конкурс Євробачення-2017) (63512000-1), стало ПП «В Тікет».

Тобто, ще на початкових етапах підготовки до проведення пісенного конкурсу «Євробачення-2017» передбачалося, що продаж квитків буде здійснюватися одним суб'єктом господарювання (білетним оператором), яким в даному випадку виступила третя особа.

Тому суд погоджується з аргументами відповідача, що введення позивача в оману не відбулося, і, таким чином, ознаки порушення ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» у діях ПП «В Тікет» не вбачаються.

Також суд вважає недоведеним твердження позивача і про зловживання третьою особою монопольним (домінуючим) становищем на ринку, шляхом встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

В ході розгляду заяви позивача відповідачем було встановлено, що:

- ПП «В Тікет» діяв на ринку надання послуг з продажу квитків на пісенний конкурс «Євробачення-2017», який від самого початку був свідомо створений як монопольний рішеннями уповноважених державних органів (Законом України від 17.11.2016 № 1761-VIII про внесення змін до Закону «Про публічні закупівлі» та постановою Кабінету Міністрів ч України від 21.12.2016 № 966 шляхом прийняття у новій редакції Переліку товарів, робіт і послуг, необхідних для забезпечення підготовки та проведення у 2017 році в Україні пісенного конкурсу «Євробачення»);

- Договором комісії, укладеним між ПАТ «НСТУ», яке було прямо визначене постановою Кабінету Міністрів України в якості замовника послуг з продажу квитків на «Євробачення», та ПП «В Тікет», на загальну вартість 1,20 грн (з ПДВ) (тобто, Договір комісії укладався фактично безоплатно для Держави Україна), було прямо передбачено право ПП «В Тікет» додавати до номінальної вартості квитків, встановлених ПАТ «НСТУ», суму сервісного збору (який не повинен був перевищувати 6% номінальної вартості квитка - п. 2.2.4 Договору комісії) та плату за додаткові послуги, яка встановлювалася ПП «В Тікет» самостійно (п. 2.2.5 Договору комісії). Сервісний збір включається до вартості квитка незалежно від форми оплати, способу придбання такого квитка (через Інтернет-сайт, в касі тощо);

- Як було встановлено Комітетом під час розгляду заяви, стягувані додатково до номінальної вартості квитків суми сервісного збору та плати за додаткові послуги разом склали 9% від номінальної вартості усіх проданих ПП «В Тікет» квитків на пісенний конкурс «Євробачення - 2017». Ці додаткові 9% включають не лише прибуток ПП «В Тікет» як підприємницького товариства, але і компенсацію витрат ПП «В Тікет», пов'язаних з організацією та здійсненням продажу квитків на конкурс;

- Відомо, що у січні 2017 року ПАТ «НСТУ» на системі державних закупівель «ProZorro» проводила закупівлю послуг з продажу квитків і пакетних турів (послуги з продажу квитків на Пісенний конкурс Євробачення - 2017) (63512000-1), переможцем якого стало ПП «В Тікет» із ціновою пропозицією 2537926,52 грн (з ПДВ) від загальної вартості реалізованих квитків, комісійною винагородою в розмірі 5,99% та загальним розміром комісійної винагороди не більше, ніж очікувана вартість закупівлі, «яка розрахована як 8 % від загальної суми реалізованих квитків» (результати закупівлі згодом було відмінено).

Таким чином, додаткова плата до номінальної вартості квитків (сервісний збір та плата за додаткові послуги, встановлювана ПП «В Тікет» в умовах законодавчо створеного монопольного становища на всеукраїнському ринку реалізації квитків на пісенний конкурс «Євробачення-2017», істотно не відрізняється від вартості таких послуг, з якою ПП «В Тікет» перемогло на конкурсі на закупівлю відповідних послуг, тобто, в умовах конкуренції.

Отже, суд погоджується з висновками відповідача, викладеними у спірному рішенні, про відсутність підстав вважати суми сервісного збору та плати за додаткові послуги, які було додано ПП «В Тікет» до номінальної вартості квитків, «встановленням таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку», а відтак, такі дії ПП «В Тікет» не може бути кваліфіковано як зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Окремо суд відзначає, що згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у випадках, коли дії чи бездіяльність, що містить ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції не має відчутного впливу на умови конкуренції на ринку, заявнику може бути відмовлено у розгляді справи.

За змістом ст.ст. 36, 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» вирішення питань щодо прийняття розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції або про відмову заявнику у розгляді справи належить до виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України та є способом реалізації покладених на них законодавством владних управлінських функцій у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України».

Оскільки пісенний конкурс «Євробачення-2017» мав для України разовий (одиничний) характер та на момент звернення позивача до Комітету із відповідною заявою даний конкурс вже завершився, у зв'язку з чим одночасно припинилися дії ПП «В Тікет» із продажу квитків на даний захід, суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав вважати дії ПП «В Тікет» такими, що мають відчутний вплив на умови конкуренції на ринку.

Таким чином, враховуючи наведені обставини та з огляду на положення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції», приймаючи рішення про відмову у розгляді справи за заявою ОСОБА_1, Антимонопольний комітет України (в особі державного уповноваженого - Першого заступника Голови Комітету - М. Ніжнік) діяв в межах своєї компетенції з урахуванням наданої законодавством свободи розсуду щодо обрання з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (тобто, в межах закріплених за ним так званих дискреційних повноважень).

Належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності підстав для визнання оскаржуваного рішення недійсним позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України у справі №914/1128/16, постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №923/970/16, від 07.03.2018 у справі №910/6004/17, від 13.03.2018 у справі №910/8190/17.

У розглядуваному позові позивач просить визнати недійсним рішення відповідача про відмову у розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Проте, положеннями законодавства не передбачено автоматичного поновлення розгляду заяви і відкриття справи за такою заявою, а також обов'язкового позитивного вирішення усіх вимог заявника у разі скасування чи визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України про відмову у розгляді справи.

За приписами ст. 30 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України у справах про недобросовісну конкуренцію приймають обов'язкові для виконання рішення про: визнання факту недобросовісної конкуренції; припинення недобросовісної конкуренції; офіційне спростування за рахунок порушника поширених ним неправдивих, неточних або неповних відомостей; накладання штрафів; закриття провадження у справі.

Також відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України приймають рішення як про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, так і про закриття провадження у справі, в тому числі у зв'язку з недоведеністю вчинення правопорушення.

Отже, встановлення за результатами розгляду справи факту порушення законодавства про захист економічної конкуренції має лише ймовірний характер, в залежності від конкретних обставин справи.

При цьому, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, та приймати замість нього інше рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питання, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

На переконання суду, правовідносини позивача і третьої особи з приводу реалізації і придбання квитків стосуються сфери захисту прав споживачів. По суті, позивач, як споживач має певні претензії щодо якості і об'єму послуг, наданих у складі придбаних квитків. Відтак, позивач не позбавлений можливості захисту своїх прав як споживача, якщо вважає, що ПП «В Тікет» не було надано повної інформації про надані додаткові послуги та сервісний збір у складі придбаних квитків, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Такий спосіб захисту порушеного права, на думку суду, є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову позивача про визнання недійсним рішення відповідача суд відмовляє.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у зв'язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 129, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.04.2018

Суддя Ю.М. Смирнова