ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2018 Справа №905/2842/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Мунтяну Ю.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області, ,

про стягнення 9235735,51 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився, -

Згідно ч.2 ст.216 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.03.2018р. по 29.03.2018р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4-980 від 24.11.2017р. до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 9235735,51 грн., у тому числі: основного боргу у сумі 3968424,47 грн., пені у сумі 2338739,28 грн., 3% річних у сумі 387661,73 грн., інфляційних втрат у сумі 2540910,03грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час визначення складу суду), відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2842/17 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 08.12.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2842/17, судове засідання призначене на 16.01.2018р.

Обґрунтуванням вимог визначено укладання договору на купівлю-продаж природного газу №13-382-В від 24.01.2013р. між позивачем та відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу, внаслідок чого утворилась заборгованість за зобовязаннями лютого 2015р.-вересня 2015р., виникли підстави для нарахування 3% річних, пені та інфляційних витрат за зобовязаннями січня 2015р.-вересня 2015р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок позовних вимог, витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.01.2013р. по 31.01.2017р., а також у копіях: договір на купівлю-продаж природного газу №13-382-В від 24.01.2013р. із додатковими угодами №1 від 04.04.2013р., №2 від 10.07.2013р., №3 від 08.08.2013р., №4 від 11.11.2013р., №5 від 31.12.2013р., №6 від 28.04.2014р., №7 від 15.05.2014р., №8 від 10.06.2014р., №9 від 05.09.2014р., №10 від 10.11.2014р.. №11 від 08.12.2014р., №12 від 22.12.2014р., №13 від 05.02.2015р., №14 від 10.03.2015р., №15 від 06.04.2015р., №16 від 12.05.2015р., №17 від 03.06.2015р., №18 від 10.07.2015р., №19 від 12.10.2015р., №20 від 28.10.2015р., №21 від 25.11.2015р. до нього; лист №26-6217/1.5-13 від 22.11.2013р., акти приймання-передачі природного газу за січень 2013р.-вересень 2015р., заява про зарахування зустрічних однорідних вимог №12/1-1510 від 16.12.2015р., правоустановчий документ позивача, довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 175, 193, 216-217, 230, 231, 232, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54-57, 61, 64, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України (у редакції чинній на дату подання позову).

15.12.2017р. набрала чинність редакція Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів №2147 VIII від 03.10.2017р.

16.01.2018р. представник позивача представив суду клопотання б/н від 16.01.2018р., яким додано документи, наведені у переліку.

Ухвалою суду від 16.01.2018р. визначено розгляд справи №905/2842/17 за правилами загального позовного провадження, стадія: підготовче провадження; відкладено підготовче засідання на 06.02.2018р.; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву до 30.01.2018р., направлення відзиву на позовну заяву на адресу позивача та надання суду доказів такого направлення до 30.01.2018р.; встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив та заперечень до 06.02.2018р., направлення останніх на адресу відповідача та надання доказів такого направлення до 06.02.2018р.

01.02.2018р. від представника відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано супровідний лист №15/1 238 від 29.01.2018р., у тому числі відзив №15/1 233 від 29.01.2018р., за змістом якого просить зменшити розмір пені до 1 тисячі гривень, розмір компенсації інфляційних втрат до 1 тисячі гривень, розмір компенсації 3% річних до 1 тисячі гривень, відстрочити виконання рішення суду на 1 рік.

До відзиву додано документи, наведені у переліку, а також заяву №15/1 234 від 29.01.2018р. про відстрочення виконання рішення суду, заяву №15/1 235 від 29.01.2018р. про зменшення розміру пені та компенсації інфляційних втрат, 3% річних.

06.02.2018р. представником відповідача представлено суду клопотання б/н від 06.02.2018р., яким додано документи, наведені у переліку.

06.02.2018р. представником відповідача представлено суду клопотання б/н від 06.02.2018р. про відкладення розгляду справи №905/2842/17, призначеного на 06.02.2018р. на іншу дату, з огляду на потребу у встановлені фактичної суми заборгованості за даною справою, при цьому зауважує на великому обсязі документів, які підлягають аналізу.

Ухвалою суду від 06.02.2018р. продовжено строк підготовчого провадження до 07.03.2018р. (включно); відкладено підготовче засідання на 01.03.2018р.; встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив та заперечень до 19.02.2018р., направлення останніх на адресу відповідача та надання доказів такого направлення до 01.03.2018р.

26.02.2018р. від представника позивача через господарського суду Донецької області отримано відповідь №14/4-09 від 21.02.2018р. на відзив, за змістом якого вказано, що відповідачем не надано доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для відстрочки виконання рішення суду, а саме відсутності коштів на рахунках, відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення, наявності реальної загрози банкрутства; зауважено на власному скрутному становищі; підкреслено стратегічне значення підприємства позивача; звернуто увагу, що важливим елементом настання умови для зменшення розміру неустойки в порядку ст.233 Господарського кодексу України є саме зявлення до стягнення збитків, однак в даній справі збитки не було заявлено, а тому неможливо встановити співрозмірність неустойки в порівнянні до збитків, внаслідок чого неможливе застосування даної статті про зменшення неустойки; зазначено, що зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові збитки та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови; заперечив проти задоволення клопотання про зменшення інфляційних витрат та 3% річних.

До відповіді на відзив додано документи наведені в переліку.

Ухвалою суду від 01.03.2018р. закрито підготовче провадження по справі №905/2842/17; призначено справу №905/2842/17 до судового розгляду по суті; визначено проведення судового засідання 12.03.2018р. для розгляду справи по суті.

01.03.2018р. відповідачем електронною поштою надіслано копію клопотання №б/н від 01.03.2018р. про відкладення розгляду справи.

03.03.2018р. відповідачем представлено суду письмові пояснення №б/н від 01.03.2018р., за змістом яких визнано позовні вимоги в сумі основного боргу в розмірі 3968424,47 грн.; вказано, що розрахунки у спірний період проводилися сторонами на підставі заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог, оплата грошовими коштами не здійснювалась.

До письмових пояснень додано документи згідно переліку.

26.03.2018р. від відповідача електронною поштою отримано копію заяви №б/н від 22.03.2018р. про визнання поважною причини подання відповідачем заяви про залучення доказів оплати після закриття підготовчого провадження, разом із заявою №б/н від 22.03.2018р. про залучення доказів, що стосуються предмета спору, до якої додано документи згідно переліку.

27.03.2018р. від відповідача електронною поштою отримано копію заяви №15/1-884 від 22.03.2018р. про розгляд справи за відсутності його представника.

28.03.2018р. через канцелярію суду від відповідача надійшли документи, надіслані 26.03.2018р. електронною поштою.

29.03.2018р. через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, надіслана 27.03.2018р. електронною поштою.

Представник позивача у судове засідання 29.03.2018р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення заяв №15/1 234 від 29.01.2018р. про відстрочення виконання рішення суду, №15/1 235 від 29.01.2018р. про зменшення розміру пені та компенсації інфляційних втрат, 3% річних заперечив, прийняття доказів, що стосуються предмета спору, на стадії розгляду справи по суті визначив на розсуд суду.

Представник відповідача у судове засідання 29.03.2018р. не зявився.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також забезпечення з боку суду можливості відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на таке, суд задовольняє клопотання відповідача №15/1-884 від 22.03.2018р. про розгляд справи за відсутності його представника, одночасно звертає увагу заявника на те, що явка у судове засідання 29.03.2018р. не була визнана обовязковою.

Беручи до уваги викладену позицію сторін, суд не вбачає наявним визнання позову відповідачем як такого, а відтак, приписи ст.191 Господарського процесуального кодексу України не застосовано.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

24.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець) та Публічним акціонерним товариством По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (Покупець) укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-382-В, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 договору редакції додаткової угоди №12 від 22.12.2014р.).

Відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі Покупця.

За визначеннями п.2.1 договору у редакції додаткової угоди №13 від 05.02.2015р., Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. газ в обсязі до 7140,565 тис.куб.м., у тому числі: у 2013р. - 2302,076 тис.куб.м., у 2014р. 2193,489 тис.куб.м., у 2015р. 2645,000 тис.куб.м.: січень 600,000, лютий 550,000, березень 400,000, квітень 100,000, травень 12,000, червень 10,000, липень 10,000, серпень 10,000, вересень 13,000, жовтень 165,000, листопад 275,000, грудень 500,000.

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого планованого обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовою п.3.4 договору, акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.1 договору у редакції додаткової угоди №19 від 12.10.2015р. до нього визначено, що ціна на природний газ розміщується на офіційному веб-сайті Продавця. Тарифи на транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами установлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За змістом п.5.2 договору у редакції додаткової угоди №11 від 08.12.2014р. до нього встановлено до сплати ціна за 1000 куб.м. природного газу 6130,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 1226,00грн., всього з ПДВ 7356,00 грн.

Пункт 5.2 змінювався додатковими угодами №13 від 05.02.2015р., №14 від 10.03.2015р., №15 від 06.04.2015р., №16 від 12.05.2015р., №17 від 03.06.2015р., №18 від 10.07.2015р., №19 від 12.10.2015р., №20 від 28.10.2015р., №21 від 25.11.2015р. до договору.

Згідно п.5.5 договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору у редакції додаткової угоди №5 від 31.12.2013р. до нього, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.

У п.6.4 договору, сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення (р.11 договору у редакції додаткової угоди №12 від 22.12.2014р. до нього).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу, зокрема, за січень-вересень 2015р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

- у січні 2015р. 435,972 тис.куб.м. на суму 3208151,24 грн.;

- у лютому 2015р. 355,509 тис.куб.м. на суму 2528956,65 грн.;

- у березні 2015р. 146,624 тис.куб.м. на суму 1616969,47 грн.;

- у квітні 2015р. 65,523 тис.куб.м. на суму 609010,07 грн.;

- у травні 2015р. 4,915 тис.куб.м. на суму 43336,72 грн.;

- у червні 2015р. 2,042 тис.куб.м. на суму 17479,92 грн.;

- у липні 2015р. 1,549 тис.куб.м. на суму 13273,32 грн.;

- у серпні 2015р. 1,222 тис.куб.м. на суму 10471,26 грн.;

- у вересні 2015р. 1,653 тис.куб.м. на суму 14164,50 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за січень-вересень 2015р. у загальному обсязі 1015,009 тис.куб.м. на суму 8061813,15 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору у редакції додаткової угоди №5 від 31.12.2013р. до нього визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дату поставки природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок за січень 2015р. повинен бути здійснений не пізніше 19.02.2015р.,

за лютий 2015р. - 19.03.2015р.;

за березень 2015р. - 19.04.2015р.;

за квітень 2015р. - 19.05.2015р.;

за травень 2015р. - 19.06.2015р.;

за червень 2015р. - 19.07.2015р.;

за липень 2015р. - 19.08.2015р.;

за серпень 2015р. - 19.09.2015р.;

за вересень 2015р. - 19.10.2015р.

Як свідчать матеріали справи, зважаючи на дані, які містить сальдо та витяг по операціям щодо Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, а також розрахунок, представлений позивачем, грошове зобовязання відповідача зі сплати природного газу, спожитого у січні-лютому 2015р. за договором на купівлю-продаж природного газу №13-382-В від 24.01.2013р., погашено у загальній сумі 4093388,68 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви №12/1-1510 від 16.12.2015р. (отримана позивачем 18.12.2015р. за вх.№5580/15-15).

Частиною 1 ст.220 та ч.3 ст.203 Господарського кодексу України передбачено припинення господарського зобов'язання, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав, або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні правові підстави щодо зарахування зустрічних однорідних вимог містить і ч.1 ст.601 Цивільного кодексу України.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення зобов'язань та за своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та ст.20 ГК України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Отже, як вбачається з фактичних обставин справи, за відсутності підстав вважати перелічені заяви такими, що не відповідають вимогам ст.602 Цивільного кодексу України, а також беручи до уваги їх визнання безпосередньо позивачем, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем з оплати природного газу поставленого у січні 2015р. на підставі договору купівлю-продажу природного газу №13-382-В від 24.01.2013р. в сумі 3208151,24грн. виконано у повному обсязі, у лютому 2015р. частково у сумі 885237,44 грн.

Означена сума не заявлена позивачем до стягнення.

Одночасно сплата у розмірі 1005000,00 грн. згідно платіжного доручення №24 від 13.03.2018р., яке у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, є частковим погашенням за зобовязання лютого 2015р., відбулося після порушення провадження по справі №905/2842/17, і таке усунення існування предмету спору у звязку із його врегулюванням сторонами зумовлює закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення суми основного боргу.

Враховуючи, що на момент порушення провадження по справі оплата вищенаведеного боргу не була здійснена, беручи до уваги підстави закриття провадження по справі, в порядку, передбаченому ст.231 Господарського процесуального кодексу України, наявність винних дій на день подання позову та порушення права і охоронюваного законом інтересу позивача, судові витрати у цій частині, згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

З огляду на таке, як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, грошове зобовязання Покупця перед Продавцем природного газу поставленого у лютому-вересні 2015р. у загальній сумі 2963424,47 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Дані обставини у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України не спростовано, протилежного з матеріалів справи не вбачається.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ у лютому-вересні 2015р. відповідно до договору №13-382-В від 24.01.2013р. підлягають задоволенню в сумі 2963424,47 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат становить 2540910,03 грн. (у межах провадження по даній справі за зобовязанням січня 2015р. на суму 3208151,24 грн. за період березень 2015р.-листопад 2015р.; за зобовязанням лютого 2015р. на суму 2528956,65 грн. за період квітень 2015р.-листопад 2015р., на суму 1643719,21 грн. за період грудень 2015р.-липень 2017р.; за зобовязанням березня 2015р. на суму 1616969,47 грн. за період травень 2015р.-липень 2017р.; за зобовязанням квітня 2015р. на суму 609010,07 грн. за період червень 2015р.-липень 2017р.; за зобовязанням травня 2015р. на суму 43336,72грн. за період липень 2015р.-липень 2017р.; за зобовязанням червня 2015р. на суму 17479,92 грн. за період серпень 2015р.-липень 2017р.; за зобовязанням липня 2015р. на суму 13273,32 грн. за період вересень 2015р.-липень 2017р.; за зобовязанням серпня 2015р. на суму 10471,26грн. за період жовтень 2015р.-липень 2017р.; за зобовязанням вересня 2015р. на суму 14164,50 грн. за період листопад 2015р.-липень 2017р.).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, суд дійшов висновку про дійсний розмір цих вимог у сумі 2437242,52 грн.

Одночасно позивачем заявлено до стягнення 3% річних 387661,73 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням січня 2015р. на суму 3208151,24 грн. з 20.02.2015р. по 17.12.2015р.; за зобовязанням лютого 2015р. на суму 2528956,65 грн. з 20.03.2015р. по 17.12.2015р., на суму 1643719,21 грн. з 18.12.2015р. по 15.09.2017р.; за зобовязанням березня 2015р. на суму 1616969,47 грн. з 21.04.2015р. по 15.09.2017р.; за зобовязанням квітня 2015р. на суму 609010,07 грн. з 20.05.2015р. по 15.09.2017р.; за зобовязанням травня 2015р. на суму 43336,72грн. з 20.06.2015р. по 15.09.2017р.; за зобовязанням червня 2015р. на суму 17479,92 грн. з 21.07.2015р. по 15.09.2017р.; за зобовязанням липня 2015р. на суму 13273,32 грн. з 20.08.2015р. по 15.09.2017р.; за зобовязанням серпня 2015р. на суму 10471,26грн. з 22.09.2015р. по 15.09.2017р.; за зобовязанням вересня 2015р. на суму 14164,50 грн. з 20.10.2015р. по 15.09.2017р.).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 2338739,28 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням січня 2015р. на суму 3208151,24 грн. з 20.02.2015р. по 19.08.2015р.; за зобовязанням лютого 2015р. на суму 2528956,65 грн. з 20.03.2015р. по 19.09.2015р.; за зобовязанням березня 2015р. на суму 1616969,47 грн. з 21.04.2015р. по 20.10.2015р.; за зобовязанням квітня 2015р. на суму 609010,07 грн. з 20.05.2015р. по 19.11.2015р.; за зобовязанням травня 2015р. на суму 43336,72грн. з 20.06.2015р. по 19.12.2015р.; за зобовязанням червня 2015р. на суму 17479,92 грн. з 21.07.2015р. по 20.01.2016р.; за зобовязанням липня 2015р. на суму 13273,32 грн. з 20.08.2015р. по 19.02.2016р.; за зобовязанням серпня 2015р. на суму 10471,26грн. з 22.09.2015р. по 19.03.2016р.; за зобовязанням вересня 2015р. на суму 14164,50 грн. з 20.10.2015р. по 19.04.2016р.).

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та пені, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН, суд дійшов висновку про розмір пені в сумі 2338743,94 грн., що становить суму більшу, ніж заявлено до стягнення позивачем, а також 3% річних у сумі 387661,67 грн.

У заяві №15/1-235 від 29.01.2018р. відповідач просить зменшити розмір пені до 1 тисячі гривень, розмір компенсації інфляційних втрат до 1 тисячі гривень, розмір компенсації 3% річних до 1 тисячі гривень.

Стосовно зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних витрат судом не встановлено підстав для задоволення даної вимоги відповідача.

Відтак, позовні вимоги Національної акціонерної компанії Нафтогаз України у частині стягнення з Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз інфляційних витрат та 3% річних підлягають задоволенню частково, в сумі встановленій судом.

В частині нарахованої пені слід зазначити таке.

Відповідач посилається на понесення значних збитків, недостатність тарифів, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, проведення на території Донецької області антитерористичної операції.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд приймає до уваги, що ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Проте, частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

Розмір пені, на стягненні якого наполягає позивач, визначений у загальному розмірі 2338739,28 грн.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про їх зменшення. При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків порушенням зобов'язання відповідачем.

При цьому, у п.3.2 рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013р. зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

За висновками суду, оцінивши надані сторонами докази, враховуючи період, за який виник борг (лютий 2015р.-вересень 2015р.), погашення суми основного боргу, у тому числі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, загальний розмір нарахованих сум у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру суми пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, а саме від розміру встановленого судом на 50%, тобто до 1169369,64 грн.

З огляду на таке, клопотання відповідача №15/1-235 від 29.01.2018р. у цій частині підлягає задоволенню частково, а позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у частині стягнення з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз пені підлягають задоволенню у сумі 1169369,64 грн.

Судові витрати в цій частині, згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача у повному обсязі.

У залишковій частині, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються судом на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Одночасно відповідачем заявлено клопотання №15/1-234 від 29.01.2018р. про надання відстрочки виконання рішення суду з підстав понесення значних збитків, недостатність тарифів, неможливості здійснення господарської діяльності у повному, належному обсязі, проведення на території Донецької області антитерористичної операції.

Дані обставини, за висновками заявника, свідчать про неможливість своєчасного та повного виконання ним своїх зобовязань. Тому надання відстрочки підприємству, яке здійснює господарську діяльність у вищевказаних умовах, строком на 1 рік є вкрай необхідним заходом.

Відповідач у підґрунтя цих вимог надає у копіях: висновок Донецької торгово-промислової палати №1141/12.12-03 від 11.08.2015р. про істотну зміну обставин, постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №201 від 16.02.2017р. «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу», заява про перегляд тарифу на послуги розподілу природного газу №б/н від 02.10.2017р., ліцензія Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Серії АЕ №299065, звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2016 рік, за 9 місяців 2017р., накази Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз №47 від 24.02.2017р., №52 від 27.02.2017р., №187 від 30.11.2015р.

Відстрочка виконання судового рішення в розумінні ч.3 ст.331 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч.4 ст.331 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, в розумінні наведеної норми, відстрочка це відкладання чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Відстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 331 ГПК України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин, при цьому, повинно бути враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів справи в їх сукупності, керуючись законом.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається споживання спірного газу для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі відповідача, з метою здійснення основного виду економічної діяльності як розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, основним споживачем природного газу, що постачається відповідачем, є населення.

Беручи до уваги представлені відомості, підприємство постійно працює по збитковим тарифам та знаходиться у важкому фінансовому становищі, із зазнанням значних збитків, у тому числі внаслідок проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

На даному етапі значний обсяг суми примусового стягнення може привести до несприятливих наслідків діяльності підприємства відповідача і поставить під загрозу можливість відновлення становища, та як наслідок подальшої реалізацій газу, у тому числі населенню Донецької області.

Враховуючи викладене, суд вважає, що обставини, наведені відповідачем в підтвердження свого скрутного становища, є винятковими і ускладнюють виконання рішення.

Аналіз у сукупності представлених відповідачем доказів відносно свого фінансового становища, розмір спірних нарахувань поряд із сумою основного боргу, врахував фактичний строк прострочення грошових зобов'язань з боку відповідача, ступінь його вини у виникненні цього спору, часткове погашення відповідачем заборгованості, у тому числі під час провадження у справі, зумовлює висновок про те, що надання запитуваного, у даному спірному випадку, відстрочення виконання рішення не призведе до істотного порушення гарантованих ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р. прав позивача на отримання коштів і тим самим, захисту майнового права та його інтересу.

Одночасно, приймаючи до уваги викладене, фінансове становище позивача та його матеріальні інтереси, зважаючи на вид господарської діяльності, який здійснює відповідач, а також з урахуванням часу розгляду даної справи, дійшов висновку про доцільність відстрочення виконання рішення по даній справі на строк 6 місяців.

З огляду на таке, керуючись правом наданим ч.1 ст.239 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про надання Публічному акціонерному товариству По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз відстрочення виконання рішення на 6 місяців з моменту набрання законної сили даним судовим актом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-81, 86, 129, 202, п.2 ч.1 ст.231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 9235735,51 грн., у тому числі: основного боргу у сумі 3968424,47 грн., пені у сумі 2338739,28 грн., 3% річних у сумі 387661,73 грн., інфляційних втрат у сумі 2540910,03грн., задовольнити частково.

2. Закрити провадження по справі №905/2842/17 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, до Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз, м.Краматорськ Донецької області, в частині стягнення 1005000,00 грн. суми основного боргу.

3. Зменшити розмір стягуваної суми пені до 1169369,64 грн.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, б.1, , банківські реквізити не зазначено) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , банківські реквізити не вказано) 6957698,30 грн., у тому числі 2963424,47 грн. основного боргу, 1169369,64 грн. пені, 387661,67 грн. 3% річних, 2437242,52 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 136981,02 грн.

5. Надати Публічному акціонерному товариству По газопостачанню та газифікації Донецькоблгаз (84313, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Південна, б.1, , банківські реквізити не зазначено) відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 29.03.2018р. по справі №905/2842/17 строком на 6 (шість) місяців з моменту набрання даним судовим актом законної сили.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

7. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

8. В судовому засіданні 29.03.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

9. Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

10. Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2018р.

Суддя О.В. Кротінова