ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" березня 2018 р. Справа № 911/3678/17

За позовом Першого заступника прокурора Київської області, 01601, м. Київ, бул. Лесі Українки, 27/2 в інтересах держави в особі:

Головного управління держгеокадастру у Київській області, 03115, м. Київ, вул. Серпова, буд. 3/14

до 1. Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, 08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, провулок Шкільний, будинок 5

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона Ю Ей", 08130, Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Окружна, буд. 4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, ОСОБА_2, 01054, АДРЕСА_1

про визнання недійсним рішення та витребування земельної ділянки

суддя Н.Г. Шевчук

секретар Н.С. Матраєва

за участю представників сторін:

від прокуратури: Кулішенко О.Ю. (посв. №034764 від 05.08.2015);

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Вітусєвич Я.Ф. (дов. №7 від 03.03.2018; посв.адвоката №КВ1405 від 20.02.2015);

від третьої особи: не з'явився.

Суть спору: Перший заступник прокурора Київської області (далі - Прокурор) звернувся у господарський суд з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ ДКУ) до Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (далі - Софіївсько-Борщагівська сільська рада) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Барселона Ю ЕЙ» (далі - ТОВ «Барселона Ю ЕЙ»), в якому просить:

- визнати недійсним рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 29.07.2011 №28 про передачу у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,08га, розташованої на території села Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району;

- витребувати на користь держави в особі ГУ ДКУ із незаконного володіння ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» земельну ділянку, розташовану в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,08 га вартістю 2785,70грн.

Позовні вимоги з посиланням на статті 16, 21, 321, 387, 388, 393, 396 Цивільного кодексу України, статті 21, 79, 141, 142, 152, 155 Земельного кодексу України обґрунтовані тим, що земельна ділянка перебувала у державній власності та знаходилась у постійному користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця» і була незаконно з перевищенням повноважень передана Софіївсько-Борщагівською сільською радою у власність ОСОБА_2, яка у подальшому відчужила її ТОВ «Барселона Ю ЕЙ», а тому має бути витребувана на користь держави з чужого незаконного володіння.

ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» проти позову заперечують, просять застосувати позовну давність, оскільки прокуратура, державне підприємство та державний орган, до сфери розпорядження якого була віднесена земельна ділянка, були обізнані про порушення своїх прав і мали змогу звернутись у суд за їх захистом (арк. с. 64-67,117-127).

Софіївсько-Борщагівська сільська рада не скористалась своїм процесуальним правом та не надала відзив на позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників суд

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради №28 від 29.07.2011затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 площею 0,08га та вирішено надати цю земельну ділянку у приватну власність громадянці ОСОБА_2 безоплатно; доручено землевпорядній організації винести проект в натуру та виготовити Державний акт на право власності на землю громадянці ОСОБА_2 (арк..с. 23).

20 лютого 2017 року ОСОБА_2 (продавець) та ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» (покупець) укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки НМА 092896, відповідно до якого продавець передала у власність, а покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,08га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2014 (арк. с. 132).

Продаж земельної ділянки вчинений за суму 1500000,00 грн. (пункт 5 договору).

Договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Воробйовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за №800.

Оплата по цьому договору здійснена платіжними дорученнями №4667 від 10.01.2018, №4576 від 15.12.2017, №4552 від 15.12.2017, №4553 від 14.12.2017, №4765 від 26.01.2018, №4732 від 23.01.2018, №4715 від 17.01.2018, №4699 від 16.01.2018, №4681 від 12.01.2018, №4676 від 11.01. 2018, №4674 від 11.01.2018, №4673 від 11.01.2018, №4672 від 11.01.2018, №4671 від 11.01.2018, №4661 від 03.01.2018, №304 від 19.01.2018, №4579 від 19.12.2017, №4602 від 20.12.2017, №4633 від 26.12.2017, №4630 від 26.12.2017, №4634 від 27.12.2017, №4639 від 27.12.2017, видатковими касовими ордерами №89 від 10.08.2017, №90 від 11.08.2017, №88 від 09.08.2017, №87 від 08.08.2017, №151 від 15.11.2017, №150 від 14.11.2017, №149 від 13.11.2017, №148 від 10.11.2017, №94 від 18.08.2017, №93 від 17.08.2017, №92 від 16.08.2017 (арк. с. 134-166).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 запис про право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку здійснений 01.09.2014, право власності ОСОБА_2 припинено 20.02.2017 (арк. с 22).

Державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку за ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» на підставі договору купівлі-продажу №800 від 20.02.2017 здійснена 20.02.2017 (арк. с. 22, 133).

Відповідно до інформації Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 є частиною земельних ділянок №1 площею 3,65 га та №2 площею 58,2 га (загальна площа 61,85 га), на які рішенням 38 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 №2 припинено право постійного користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» (арк. с. 24-29).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.12.2014, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2015 та постановою Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №6-254цс15 за позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» до Софіївсько-Борщагівської сільської ради та 77 громадян визнано недійсним та скасовано рішення 38 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 за №2 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», визнано недійсним та скасовано рішення 39 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 04.08.2010 за №4 «Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця».

Зазначені судові рішення мотивовані тим, що земельні ділянки загальною площею 61,85 га (з них ділянка №1 площею 3,65 га та ділянка №2 площею 58,2 га) в південно-західній частині с.Софіївська Борщагівка перебували у постійному користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця», що державою в особі Кабінету Міністрів України рішення про їх вилучення не приймалось, що у Софіївсько-Борщагівської сільської ради відсутні повноваження щодо прийняття рішень про припинення права постійного користування цими земельними ділянками.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.10.2013 (К/9991/54537/12) за позовом Заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» до Софіївсько-Борщагівської сільської ради, за участю третіх осіб (10 осіб громадян, в тому числі і ОСОБА_2), визнані протиправними та скасовані рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 04.08.2010 №130, №131, №132, №133, №134, №135, №136, №146, №147, №181, якими надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, які є третіми особами у цій справі, для ведення особистого селянського господарства, в тому числі і рішення №132 від 04.08.2010, яким був наданий дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки (арк. с. 37-41, 111-116).

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки порядок припинення права користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» земельною ділянкою дотримано не було, то і всі подальші рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та відведення земельної ділянки є протиправними.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Загальна та виключна компетенції сільських, селищних, міських рад визначені статтями 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Відповідно до частини десятої статті 59 цього Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Оскільки порядок припинення права користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» земельною ділянкою дотримано не було, рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 №2 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», від 04.08.2010 №4 «Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», від 04.08.2010 №132 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 у судовому порядку визнані недійсними та скасовані, то і всі подальші рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради стосовно спірної земельної ділянки, зокрема №28 від 29.07.2011 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 площею 0,08 га та щодо надання цієї земельної ділянки у приватну власність громадянці ОСОБА_2 безоплатно є протиправними.

У зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 незаконно вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі і набута у власність ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» від особи, яка не мала права її відчужувати, прокурором на підставі статті 388 Цивільного кодексу України заявлено до суду вимогу про витребування її з незаконного володіння відповідача.

Згідно частини першої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Статтею 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами частини першої статті 388 Цивільного кодексу України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею і набута у власність відповідача від особи, яка не мала права її відчужувати, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» на користь держави.

Проте, відповідач ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» заявив про застосування строку позовної давності, який, на його думку, сплив не пізніше 14.08.2015, оскільки відлік строку позовної давності почався як мінімум 14.08.2012, коли набрала законної сили постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 у справі №2а-42/12 за позовом Заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та ДП «НДВА «Пуща-Водиця» звертався у Києво-Святошинський суд Київської області з позовом до Софіївсько-Борщагівської сільської ради за участю як третіх осіб громадян, в тому числі ОСОБА_2, якою визнані протиправними та скасовані рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 04.08.2010 №130, №131, №132, №133, №134, №135, №136, №146, №147, №181, якими надано дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам, в тому числі ОСОБА_2 (рішення №132 від 04.08.2019 (арк. с. 64-67).

ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» вважає, що при підготовці такого позову (поданий у вересні 2011 року) прокурор, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» та державний орган, до сфери розпорядження якого було віднесено спірну земельну ділянку, вже були обізнані про порушення своїх прав та мали змогу звернутись за їх захистом.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності (частина перша статті 265 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статті 268 Цивільного кодексу України передбачені винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначені вимоги, на які позовна давність не поширюється. Зокрема, у пункті 4 частини першої цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону № 4176-VI пункт 4 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України виключено.

Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом утратив

чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який утратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення пункту 4 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень положення пункту 4 частини першої статті 268 Цивільного кодексу України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 Цивільного кодексу України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Як вказано у постанові Вищого адміністративного суджу України від 10.10.2013 К/9991/54537/12, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2012 у справі у справі №2а-42/12 за позовом Заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та ДП «НДВА «Пуща-Водиця», прокурор звернувся у Києво-Святошинський суд Київської області з позовом до Софіївсько-Борщагівської сільської ради за участю як третіх осіб громадян, в тому числі ОСОБА_2, у вересні 2011 року.

При підготовці цього позову як прокурор, так і ДП «НДВА «Пуща-Водиця» та державний орган, до сфери розпорядження якого було віднесено спірну земельну ділянку, могли довідатися про порушення свого права щодо саме цієї земельної ділянки або про особу, яка його порушила, оскільки оспорюване рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради №28 було прийняте 29.07.2011 (до вересня 2011 року).

А тому, беручи до уваги зазначені докази суд вважає, що відлік строку позовної давності розпочався у вересні 2011 року (інформація щодо дати подання позову відсутня) і сплив у вересні 2014 року.

Зважаючи на викладене суд не приймає до уваги доводи прокурора про те, що він дізнався про порушення прав держави лише після постановлення Верховним Судом України 24.06.2015 постанови, якою залишені без змін рішення апеляційного суду Київської області від 11.12.2014 та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2015 про визнання недійсними та скасування рішення 38 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 07.07.2010 за №2 «Про припинення права постійного користування земельними ділянками ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» та рішення 39 сесії 5 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 04.08.2010 за №4 «Про затвердження технічної документації щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»

Позовна заява у справі, що розглядається (№911/3678/17) подана через канцелярію Господарського суду Київської області 08.12.2017 за вх.№3725/17 (арк. с. 3), тобто, після спливу строку позовної давності.

Спив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у позові.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано 02.04.2018.