ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.04.2018 Справа № 905/30/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Кошевій А.А.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Добропільське АТП, м. Мирноград

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради, м. Добропілля

про стягнення заборгованості за надані послуги з перевезення пільгової категорії населення на приміських маршрутах відповідно до умов Договору №25 від 05.01.2015 у розмірі 34176,65 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Добропільське АТП, м. Мирноград, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради, м. Добропілля про стягнення заборгованості за надані послуги з перевезення пільгової категорії населення на приміських маршрутах відповідно до умов Договору №25 від 05.01.2015 у розмірі 34176,65 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором на компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян №25 від 05.01.2015.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.01.2018 позовну заяву залишено без руху на підставі п.1 ч.1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

25.01.2018 на адресу суду від позивача надійшов супровідний лист від 22.01.2018 з доданим описом вкладення до цінного листа, з якого вбачається, що позивачем усунуті недоліки позовної заяви визначених в ухвалі суду від 15.01.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.01.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/30/18; справу №905/30/18 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

19.02.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 14.02.2018 №01-11/418, в якому відповідач заперечив проти позовних вимог посилаючись на те, що розпорядником коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг окремим категоріям громадян за пільгове перевезення пасажирів автомобільним транспортом у 2015 році було Міністерство фінансів України, дана заборгованість виникла за рахунок асигнувань передбачених за рахунок субвенції з державного бюджету, надані пільги є державною соціального гарантією. Зазначив, що заборгованість за 2015 рік буде погашена при надходженні коштів субвенції з державного бюджету на рахунок ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради.

19.02.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання від 14.02.2018 № 01-11/418 про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд задовольняє клопотання відповідача.

Ухвалою від 13.03.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 03.04.2018. 03.04.2018 сторони в судове засідання не зявились.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив:

05.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю Добропільське АТП (підприємство, позивач) та ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради (управління, відповідач) укладено договір на компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян №25 (договір), за умовами якого управління проводить компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення в межах планових призначень на рік (п.1. договору).

Компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян з транспортними підприємствами здійснюється за таким кодом 170102 Компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремих категорій громадян (п.2. договору).

Відповідно до п.2.1. договору управління зобовязано: проводити компенсаційні виплати за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення по мірі надходження грошових коштів з бюджету пропорційно нарахованим сумам згідно чинного законодавства в межах планових призначень на рік; вести облік компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій громадян автомобільним транспортом за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а також персоніфікований облік пільгових категорій громадян.

Відповідно до п.2.2. договору підприємство зобовязано: забезпечувати безкоштовний проїзд відповідних пільгових категорій громадян згідно з чинним законодавством України; надавати акт надання послуг, розрахунок витрат на відшкодування збитків, повязаних з наданням безкоштовного проїзду відповідних пільгових категорії громадян; у разі змін реквізитів підприємства надавати оновлену інформацію для заповнення довідника організацій - надавачів послуг у програмному комплексі «ЄДАРП»; щомісяця надавати акти звіряння розрахунків за наданням відповідних соціальних послуг.

За невиконання або неналежне виконання зобовязань за договором сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства (п.3.2 договору).

У розділі 4 цього договору сторони встановили строк дії договору. Даний договір вступає в силу з моменту підписання, але згідно ст.631 ЦК України сторони домовились, що умови цього договору розповсюджуються на правовідносини сторін, що виникли з 01.01.2015 і діє до 10.09.2015, а в частині розрахунків до повного погашення зобовязань.

Додатковою угодою від 11.12.2015 сторони вносили зміни до розділу 4 договору, та виклали в наступній редакції: «Даний договір вступає в силу з моменту підписання, але згідно ст.631 ЦК України сторони домовились, що умови цього договору розповсюджуються на правовідносини сторін, що виникли з 01.01.2015 і діє до 31.12.2015 (включно), а в частині розрахунків до повного погашення зобовязань.

Договір та додаткові угоди до нього підписаний обома сторонами без зауважень.

Протягом 2015 року позивачем надані послуги з перевезення пільгових категорії населення автомобільним транспортом, що не заперечує відповідач у своєму відзиві на позов.

Згідно з актом звіряння заборгованості, підписаного представниками сторін станом на 01.01.2016 відповідачем визналась заборгованість перед позивачем у розмірі 34176,65грн., відповідачем надані дані про заборгованість перед позивачем за 2015 рік станом на 01.02.2018 за підписом начальника управління та начальника відділу обліку і звітності, де зазначено про наявність заборгованості, що непогашена за рахунок субвенції місцевим бюджетам з державного бюджету, у розмірі 34176,65грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою від 18.05.2017 вих№132 погашення існуючої заборгованості, в якій просив погасити заборгованість у розмірі 34176,65грн.

Відповідач надав відповідь від 23.05.2017 № 01-09/2261 де вказував на те, що при надходженні коштів субвенції з державного бюджету на рахунок ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради для погашення заборгованості за 2015 рік будуть виконані умови даного договору стосовно розрахунків по наданим пільгам в повному обсязі.

У звязку з не погашенням відповідачем суми боргу за договором, позивач звернувся з позовом до суду.

Відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України "Про автомобільний транспорт".

Приписами статті 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (ч.1 ст.29 цього Закону).

Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати (ч.1 ст.31 Закону).

Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.1 ст.42 Закону).

Пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень (ч.ч.1, 2, 4 ст.37 Закону).

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону (ч.2 ст.29 Закону).

Згідно п.п. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам, визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі - "Порядок").

У розумінні пунктів 2, 2-1 Порядку розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема, таким розпорядником є і відповідач.

У пункті 1 Порядку, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також й за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (п.2 Порядку).

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму заборгованості.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з перевезення пільгової категорії населення відповідно до умов Договору №25 від 05.01.2015 у розмірі 34176,65 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача суд відхиляє з огляду на вищевикладене.

Судовий збір, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Добропільське АТП, м. Мирноград до відповідача, ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради, м. Добропілля про стягнення заборгованості за надані послуги з перевезення пільгової категорії населення відповідно до умов Договору №25 від 05.01.2015 у розмірі 34176,65 грн., задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Добропільської міської ради (85000, Донецька область, м. Добропілля, проспект Шевченка, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Добропільське АТП (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 56, ) заборгованість у сумі 34176,65грн. та судовий збір у сумі 1600,00грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні проголошено повний текст рішення.

Суддя Г.Є. Курило