РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2018Справа № 910/23415/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (м. Київ)

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт" (м. Київ)

про відшкодування плати за землю в сумі 2 365 531,01 грн.

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники сторін:

від позивача - Гриб Ю.М. (представник за довіреністю);

від відповідача - Титикало Р.С. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 20.03.2018р. відповідно до положень ст. ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників сторін, що повний текст рішення буде складено 03.04.2018р.

Суть спору:

27 грудня 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява № 09-8-8/1976 від 26.12.2017 року до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт" (відповідач) про відшкодування плати за землю в сумі 2 365 531,01 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 року (суддя Котков О.В.) у справі № 910/23415/17 позовну заяву № 09-8-8/1976 від 26.12.2017 року Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт" про відшкодування плати за землю в сумі 2 365 531,01 грн. залишено без руху, надано Публічному акціонерному товариству "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" строк до 11.01.2018 року для виправлення встановлених судом недоліків.

04 січня 2018 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" надійшла заява 09-8-8/14 від 04.01.2018 року на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 29.12.2017 року у справі № 910/23415/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2018 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/23415/17, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.01.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено судове засіданні до судового розгляду по суті на 22.02.2018 року.

12 лютого 2018 року до суду від позивача надійшло клопотання № 09-8-8/182 від 09.02.2018р. «Про витребування доказів», в якому останній просить суд витребувати у Головного управління статистики у м. Києві, яке знаходиться за адресою: 04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 71, інформацію щодо юридичної особи, яка має на балансі та/або експлуатує житловий фонд, а саме житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 52-58.

У відповідності до положень ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Вказане клопотання, в силу ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, було залишене судом без задоволення, оскільки позивачем не зазначено заходи, які він самостійно вжив для отримання відповідного доказу.

В судовому засіданні 22.02.2018 року судом оголошено перерву до 20.03.2018 року, про що представника позивача було повідомлено під розписку. Про дату, час і місце судового засідання відповідача повідомлено ухвалою від 22.02.2018 року.

20.03.2018 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та проси суд їх задовольнити.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником приміщень площею 3014,07 кв.м., що становить 26,67% від загальної площі будівлі, що розташована по вул. Тургенівській, 52-58 у Шевченківському районі м. Києва та сплачує плату за землю на підставі договору від 17.10.1996 року на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), тоді як фактично користування більшою (73,33% від загальної частини будівлі) її частиною здійснюється відповідачем. Позивач зазначає, що 22.09.2015 року звертався до відповідача з проханням відшкодувати плату щодо користування земельною ділянкою за вул. Тургенівська, 52-58 у м. Києві і направив на адресу відповідача проект договору про відшкодування орендної плати за використання земельної ділянки, однак відповідач безпричинно ухиляється від підписання договору та відшкодування плати щодо користування земельною ділянкою. Крім того, 07.12.2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 09 про відшкодування плати за землю за 2015-2017p.p. у розмірі 2 365 531,01 грн., яку відповідач залишив без задоволення.

Відповідач проти задоволення позовних вимог в судовому засіданні 20.03.2018 року заперечив, надав відзив на позов в обґрунтування якого зазначив, що будинок 52-58 по вул. Тургенєвській у м. Києві замовником ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» так і не було передано на баланс ОСББ «Комфорт». Відповідач вказує, що позивач не заперечує того факту, що є землекористувачем даної земельної ділянки, оскільки володіє нерухомим майном, що становить 26,67% від загальної площі всього будинку. Більше того, дію Договору на право користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 17 травня 1996 року, укладеного між Київською міською державною адміністрацією та Проектним відділення Промінвестбанку м. Києва не припинено, а тому обов'язок по сплаті орендної плати належить землекористувачу - Публічному акціонерному товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Позивач надав до суду відповідь на відзив в якій відмітив, що ОСББ «КОМФОРТ» не вчиняє жодних дій щодо врегулювання питання з орендою землі: не звертається до Київської міської ради з клопотанням про оформлення договору оренди земельної ділянки у відповідності до встановленої законодавством процедури розгляду такого питання, що дозволить ОСББ платити за користування земельною ділянкою ставку податку 0,01%, так і не відшкодовує Банку сплачену ним орендну плату (незважаючи на те, що фактично більшою частиною земельної ділянки користуються інші співвласники ОСББ).

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 1996 року між Проектним відділенням Промінвестбанку м. Києва, як Орендарем, та Київською міською державною адміністрацією, як Орендодавцем, було укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), відповідно до умов п.п. 1.1., 1.2. якого Орендодавець надав Орендарю в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 4759 кв.м. строком на 49 років для будівництва та експлуатації жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по вул. Тургенівській, 52-58 у Шевченківському районі м. Києва (копія договору міститься в справі).

19.06.1996р. установчі збори власників будинку № 52-58 по вулиці Тургенівській у м. Києві вирішили створити Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КОМФОРТ», про що оформлено протокол № 1 (копія протоколу в справі).

Матеріали справи свідчать, що ПАТ «Промінвестбанк» є власником нежилих приміщень площею 3 014,07 кв.м., що становить 26,67% від загальної площі будівлі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.08.1997р., свідоцтвом про право власності від 23.05.2005р. та довідкою № 04-7/64-449 від 22.12.2017р. Дані обставини, між іншим, відповідачем не заперечуються.

В вересні 2015 року позивач звертався до відповідача з листом № 55-9/184 від 22.09.2015р. в якому просив відшкодувати орендну плату за користування земельною ділянкою по вул. Тургенівська, 52-58 у м. Києві і направив на адресу відповідача проект договору про відшкодування орендної плати за використання земельної ділянки.

07.12.2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 09-8-8/1788 про відшкодування плати за землю за 2015-2017p.p. у розмірі 2 365 531,01 грн.

У відповідності до приписів ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В своїй постанові «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6 пленум Вищого господарського суду України постановив роз'яснення, згідно яких системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, далі - ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Разом з тим підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 статті 288 ПК України). У зв'язку з цим та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (стаття 21 Закону України "Про оренду землі", стаття 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку.

За таких обставин, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки.

Доказів, що свідчать про укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки по вул. Тургенівська, 52-58, що є підставою для нарахування орендної плати, до суду не надано. Дане спростовує твердження позивача щодо наявності у відповідача перед ним орендних зобов'язань.

Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об'єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов'язаних з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління врегульовані законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" замовник будівництва або попередній власник будинку зобов'язаний передати один примірник технічної документації на будинок згідно з переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, співвласникам в особі їх об'єднання або особі, уповноваженій співвласниками у передбаченому цим Законом порядку. У разі якщо об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не створено та уповноважену особу не визначено, примірник технічної документації на будинок передається управителю, якщо його обрано відповідно до закону. У разі зміни форми управління багатоквартирним будинком особа, яка здійснювала управління, повинна передати наявну в неї технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок особі, визначеній співвласниками такого будинку. У разі зміни управителя попередній управитель повинен передати наявну в нього технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок новому управителю.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є замовником будівництва жилого будинку по вул. Тургенівській, 52-58 в м. Києві, що підтверджується договором про передачу функцій замовника № 010/96 від 04.04.1996р.

За ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об'єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об'єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об'єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об'єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Згідно із ч.ч. 18, 19 ст. 6 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об'єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об'єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж. У разі відсутності документації на багатоквартирний будинок колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об'єднання, протягом півроку з дня державної реєстрації об'єднання відновлює її за власний рахунок.

В вересні 2015 року позивач звернувся до відповідача з листом № 55-9/172 від 02.09.2015р. в якому просив, з метою досягнення сторонами справедливого та економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов'язаних з експлуатацією будинку, враховуючи, що частка ПАТ «Промінвестбанк» у будинку складає 26,9%, розглянути пропозиції щодо приведення бухгалтерського обліку та утримання будинку у відповідність до законодавства України, а саме:

1) прийняти від ПАТ «Промінвестбанк» на баланс житловий будинок № 52-58 по вул. Тургенєвській та переоформити на ОСББ «Комфорт» право оренди земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок;

2) підготувати та направити на адресу Банку на погодження та затвердження проект договору про дольову участь в оплаті послуг з експлуатації будинку.

У відповідь на вказаний лист відповідач зауважив, що:

ОСББ «Комфорт» не заперечує прийняти від ПАТ «Промінвестбанк» на баланс житловий будинок № 52-58 по вул. Тургенєвська у порядку, що визначений відповідною постановою КМУ, та переоформити на себе право оренди земельної ділянки;

ОСББ «Комфорт» готове заключити з ПАТ «Промінвестбанк» договір про участь у витратах на утримання будинку, прибудинкової території, комунальні послуги та послуги з технічного обслуговування спільних інженерних мереж. Вважаємо за потрібне зауважити, що виконання зазначеного в п. 1 не залежить від зазначеного в п. 2.

Доказів передачі позивачем відповідачу технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок по вул. Тургенівській, 52-58 в м. Києві матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність обставин передачі замовником будівництва жилого будинку по вул. Тургенівській, 52-58 в м. Києві до ОСББ «Комфорт».

Позивач вказує про здійснення ним плати за землю згідно договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 17.05.1996р., втім доказів здійснення оплат, як то платіжні доручення, банківські виписки, що можуть підтвердити факт сплати оренди, до суду не представлено. Наявні в матеріалах справи лист № 55-13/322 від 10.11.2017р. та розрахунок боргу не підтверджують факт здійснення сплати за оренду. Викладене спростовує твердження позивача про здійснення ним плати за землю згідно договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 17.05.1996р.

Додатково суд вказує наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, адміністративного, судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як встановлено судом, в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/20249/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Київської міської державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Комфорт", про припинення дії договору на право тимчасового користування землею від 17.05.1996р.

Суд виходить з того, що предметом спору в справі № 910/20249/17 є припинення дії договору на право тимчасового користування землею від 17.05.1996р. з підстав відмови від добровільного його припинення з боку Київської міської державної адміністрації, що прямо не пов'язано з вимогами позивача до відповідача у справі № 910/23415/17, предметом якого є стягнення відшкодування плати за землю у позадоговірних відносинах між сторонами.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи № 910/20249/17 та про можливість встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду в даному господарському спорі.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено обґрунтованість своїх вимог, а відтак відповідні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє позивачу у вимозі про покладення на відповідача судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.04.2018р.

Суддя О.В. Котков