ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2018 р.Справа № 922/6450/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківська міська рада, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ОСОБА_1 і В", м. Харків
про спонукання до укладення договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_1

3-ї особи - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ОСОБА_1 і В" про спонукання ТОВ фірму "ОСОБА_1 і В" до укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради, у редакції, запропонованій позивачем.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої ДАБІ у Харківській області від 30.12.2014 № ХК 21 Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_1 і В" є замовником реконструкції нежитлових приміщень 1-го поверху по просп. П'ятдесятиріччя СРСР, 46 в місті Харкові під розміщення магазину продовольчих товарів (1 черга). Загальна площа приміщень складає 615,9 кв. м. Обов'язок звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про укладання договору пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту законом покладено на замовника будівництва. Ухилення замовника від укладання договору про пайову участь до прийняття об'єкта нерухомого майна до експлуатації є порушенням зобов'язань та вимог, які прямо передбачені законом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2015 у справі № 922/6450/15 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківську міську раду.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.02.2016 у справі № 922/6450/15 відмовлено у задоволенні позову Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ОСОБА_1 і В" про спонукання до укладання договору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 у справі № 922/6450/15 рішення господарського суду Харківської області від 25.02.2016 у справі № 922/6450/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2016 у справі № 922/6450/15 частково задоволено касаційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 та рішення господарського суду Харківської області від 25.02.2016 у справі № 922/6450/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.01.2017 у справі № 922/6450/15 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 922/6450/15 відмовлено у задоволенні позову Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ОСОБА_1 і В", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Харківська міська рада про спонукання до укладення договору.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2017 р. задоволено частково касаційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 922/6450/15, рішення господарського суду Харківської області від 23.01.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 27.04.2017 у справі № 922/6450/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.01.2018 призначено справу № 922/6450/15 до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, розпочато у справі № 922/6450/15 підготовче провадження, призначено підготовче засідання на 23.01.2018 о 12:30.

23 січня 2018 року судом були задоволені клопотання представників позивача та 3-ї особи про відкладення розгляду справи та відкладено підготовче засідання на 12.02.2018 о 11:00.

Відповідач, через канцелярію суду 12.02.2018 за вх.№ 3749, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд позовну заяву позивача залишити без задоволення. При цьому, відповідач вказував, що ТОВ фірма "ОСОБА_1 і В" не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау, 46. Відсутність у відповідача цивільних прав на земельну ділянку, на якій розташований спірний об'єкт, не надає останньому права її забудови. ТОВ фірма "ОСОБА_1 і В" на праві користування спірним приміщенням здійснило реконструкцію саме частини приміщення першого поверху 5-ти поверхової будівлі без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівлі. Враховуючи, що відповідач здійснюючи реконструкцію частини нежитлових приміщень першого поверху 5-ти поверхової будівлі, фактично не здійснював забудову території у розумінні положень статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тому він не зобов'язаний залучатись до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, як замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки.

3-я особа, через канцелярію суду 12.02.2018 за вх.№ 3750, надала письмові пояснення, в яких вказувала, що положеннями статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" чітко встановлений обов'язок замовника будівництва на участь у розвитку інфраструктури міста. Накладення такого обов'язку в свою чергу встановлює право органу місцевого самоврядування вимагати від замовника будівництва виконання власних обов'язків щодо пайової участі. Не укладення замовником відповідного договору пайової участі до прийняття об'єкту нерухомого майна до експлуатації, не звільняє замовника від виконання власного обов'язку в натурі. Укладення замовником будівництва договору пайової участі є обов'язковим на підставі вимог ч. 3 ст. 179 ГК України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а не укладення замовником будівництва відповідного договору пайової участі до прийняття об'єкту нерухомого майна до експлуатації та при реконструкції об'єкта містобудування, не можуть бути підставами для звільнення останнього від виконання встановленого законом обов'язку.

12 лютого 2018 року судом було відкладено підготовче засідання на 26.02.2018 о 11:00.

Позивач, через канцелярію суду 26.02.2018 за вх.№ 5309, надав відповідь на відзив відповідача, в якій просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому, позивач у відповіді на відзив вказував, що ТОВ фірма "ОСОБА_1 і В" є замовником будівельних робіт з реконструкції житлового будинку, а отже, на відповідача поширюється дія Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Величина пайової участі у даній справі повинна розраховуватися на підставі доданого до справи розрахунку розміру пайової участі зробленого позивачем до проекту договору пайової участі із застосуванням опосередкованої вартості, що узгоджується з нормою визначеною абз.2 ч.5 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" та інші нормативно-правові акти, які регулюють питання залучення замовників будівництва до пайової участі у розвитку інфраструктури не передбачають обчислення відповідного розміру пайової участі з врахуванням внесених даних про вартість будівництва до декларації про готовність об'єкту до експлуатації.

3-я особа, через канцелярію суду 26.02.2018 за вх.№ 5310, надала відповідь на відзив відповідача, в якій просила суд позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що ТОВ фірма "ОСОБА_1 і В" є замовником будівельних робіт з реконструкції житлового будинку.

26 лютого 2018 року судом було відкладено підготовче засідання на 28.02.2018 о 10:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.02.2018 було закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті на 28.02.2018 о 11:00.

28 лютого 2018 року судом було відкладено розгляд справи по суті на 26.03.2018 о 11:00.

Представник позивача та 3-ї особи в судовому засіданні 26.03.2018 підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.03.2018 проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 30.12.2014 № ХК 21, здійснено реконструкцію нежитлових приміщень першого поверху по проспекту 50 річчя СРСР, 46 в місті Харкові (відповідно до рішення Харківської міської ради від 20.11.2015 № 12/15 "Про перейменування об'єктів топоніміки міста Харкова проспект 50 річчя СРСР перейменовано на проспект ОСОБА_3) під розміщення магазину продовольчих товарів, код об'єкта 1230.1, ІІ категорія складності, загальна площа обєкту 615,9 кв.м., що включає приміщення 1-го поверху №1, №22, №23, №27, №34, №36, №38, №41, №43, №44, №45, №50 ХVII). Також, даною декларацією визнано об'єкт готовим до експлуатації. Замовником за даною декларацією є Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_1 і В".

Згідно даних декларації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 1052810,00 грн., у тому числі витрати на будівельно-монтажні роботи 763250,00 грн. та витрати на машини, обладнання та інвентар 289560,00 грн.

Позивач згідно позову вказує, що після введення в експлуатацію нежитлового приміщення першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 в місті Харкові, відповідач із пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в порядку ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності не звертався. 13 лютого 2015 року, листом № 100/0/154-15 (том 1 а.с. 24), позивач просив відповідача звернутися до нього із заявою про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова в порядку ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності. 23 березня 2015 року, листом № 263/0/124-15 (том 1 а.с. 26), позивач звертався до відповідача з пропозицією про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова у зв'язку з реконструкцією нежитлового приміщення першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 в місті Харкові. Проте, відповідачем не було надано до Департаменту економіки та комунального майна або Харківської міської ради підписаного договору або протоколу розбіжностей до нього.

Запропонованим позивачем проектом договору кошторисну вартість обєкта будівництва було визначено в сумі 6581507,40 грн., а розмір пайової участі визначено в сумі 723965,81 грн., що вбачається з проекту договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та розрахунку величини пайової участі при реконструкції нежитлових приміщень першого поверху по пр. 50 річчя СРСР, 46 під розміщення магазину продовольчих товарів (том 1 а.с. 28-29).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник будівництва є фізична або юридична особа, що має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому порядку відповідну заяву.

Відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Пунктом 3 частини 4 статті 40 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: будинків житлового фонду, соціального призначення та доступного житла.

Згідно із частиною 5 статті 40 цього Закону, величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Частиною 9 статті 40 цього Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту - не пізніше ніж 15 ро бочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частина ми за графіком, що визначається договором.

09 листопада 2011 року Харківською міською радою було прийнято рішення № 804, яким затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (із змінами згідно з рішенням від 02.05.2013 № 319) (надалі - Порядок), який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладання договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Відповідно до пункту 1.3. Порядку замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки в місті Харкові, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених чинним законодавством України та цим Порядком.

Залучення замовників до пайової участі здійснюється шляхом укладення договорів про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради (пункт 1.4. Порядку).

Відповідно до пункту 1.5. Порядку пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету міста Харкова коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Відповідно до пункту 1.6. Порядку під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реабілітацію, капітальний ремонт та технічне переоснащення об'єктів будівництва, а під об'єктами будівництва будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення та їх комплекси. Замовник будівництва є фізична або юридична особа, яка має у власності або у користуванні земельну ділянку (ділянки) та яка має намір здійснити будівництво або змінити обєкт будівництва, у тому числі під час проведення будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів та фундаментів у плані обєкта будівництва.

Також, приписами вказаного Порядку було передбачено вчинення поетапних дій, які передують залученню особи до пайової участі у розвитку інфраструктури міста, як то: отримання дозвільної документації на проведення будівельних робіт на земельній ділянці, що знаходиться у власності або користуванні замовника, укладення попереднього договору щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста, обовязкового введення закінченого будівництвом обєкту в експлуатацію, укладення основного договору.

Порядок забудови території визначено ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень, під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій, відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки, відповідно до вимог містобудівної документації.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109 було затверджено Перелік об'єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються. Пунктом 25 Переліку було визначено, що, під час реконструкції житлових та нежитлових приміщень, без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках, адміністративно-побутових будівлях підприємств та громадських будівлях вбудованих приміщень громадського призначення, містобудівні умови та обмеження не надаються.

Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Отже, з огляду на зазначені норми права, вбачається, що законодавством передбачено обов'язок взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом перерахування коштів пайової участі, лише суб'єктам містобудування, яким притаманні певні ознаки (тобто суб'єкт з чітко визначеними ознаками, які мають суттєве юридичне значення), а саме - власник або користувач земельної ділянки, який, у свою чергу, має намір здійснити забудову території.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником або користувачем земельної ділянки, та ним здійснено реконструкцію частини приміщення існуючої забудови без зміни її геометричних меж, тобто прибудова або добудова існуючої будівлі відповідачем не проводилась.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 113371018 від 08.02.2018), власником приміщення, нежитлового приміщення першого поверху в літ. «А-5» №№1-:-47, 49-:-64, загальною площею 838 кв.м., за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау (проспект 50 річчя СРСР), 46, є ТОВ Господар 2015, а орендарем приміщень 1-го поверху в літ. А-5 №1-:-47, 49, 50, загальною площею 529,7 кв.м. за вказаною адресою є ТОВ фірма ОСОБА_1 і В на підставі договору оренди, серія та номер: 1218, виданий 13.11.2014.

Як вбачається з матеріалів справи учасниками справи відповідних доказів в підтвердження чи спростування здійснення відповідачем комерційної діяльності до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до суду не надано.

Відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ОСОБА_1 і В" метою створення та діяльності товариства є здійснення підприємницької діяльності (виробництво продукції, виконання робіт, надання послуг), з метою одержання прибутку та наступного його розподілу між учасниками товариства відповідно до вимог законодавства (ст. 10 статуту). Предмет діяльності товариства визначено ст. 11 статуту.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що ТОВ фірма ОСОБА_1 і В не є власником спірного приміщення 1-го поверху будівлі за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау (проспект 50 річчя СРСР), 46, не є також власником земельної ділянки за цією адресою або її користувачем, ТОВ ОСОБА_1 і В не є замовником в розумінні частини 2 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, оскільки останній не здійснював та не міг здійснювати забудову земельної ділянки.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ ОСОБА_1 і В на праві користування спірним приміщенням здійснив реконструкцію саме частини приміщення першого поверху 5-ти поверхової будівлі без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаменту будівлі.

Зазначене підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою Департаментом ДАБУ 20.12.2014 та Експлікацією внутрішньої площі будівлі (літ. А) за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау (стара назва 50-річчя СРСР), 46 (том 2 а.с. 91, 92), яка міститься у Інвентаризаційній справі на вказану будівлю, копія якої міститься в матеріалах справи (том 2 а.с. 83 - 232, том 3 а.с. 1 -122).

Згідно 4 статті 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівельної документації.

Частиною 2 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Таким чином, реконструкція внутрішніх приміщень, які є складовою частиною об'єкта, без зміни зовнішньої конфігурації об'єкта по зовнішнім контурам фундаменту - не може вважатись забудовою земельної ділянки.

В Декларації про готовність обєкта до експлуатації зазначено, що при реєстрації Декларації та визначенні питання щодо готовності обєкта до експлуатації, органам ДАБУ не надаються документи, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, зокрема, у разі реконструкції будівель без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані.

Частиною 4 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", визначено, що реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт об'єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані, може бути проведено за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суб'єкт містобудування, який здійснює будівництво без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів, може взагалі не бути власником, або користувачем земельної ділянки. Отже, такому суб'єкту містобудування не притаманні ознаки замовника будівництва, які зазначені у частині 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Крім того, необхідно зазначити, що приписами пункту 5 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Відповідно до п. 2.1.1 редакції договору, запропонованої позивачем, замовник зобовязаний перерахувати до бюджету м. Харкова кошти у розмірі 723965,81 грн., згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова.

Відповідно до вказаного розрахунку (том 1 а.с. 29), загальна кошторисна вартість будівництва обєкту складає 6581507,40 грн. Вказана сума розрахована виходячи з площі обєкта - 615,9 кв.м. та опосередкованої вартості 1 кв.м. будівництва - 10686,00 грн., застосованої на підставі п. 3.6 Порядку.

Проте, згідно даних декларації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 1052810,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 648 ЦК України, зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обовязкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

Згідно з частиною п'ятою статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Частиною дев'ятою статті 40 Закону визначено істотні умови договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, якими є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін.

Крім того, у відповідності до ч. 9 ст. 40 Закону, невідємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Аналогічні вимоги встановлено і у пункті п. 2.10 Порядку пайової участі.

Пунктом 3.6 вказаного Порядку передбачається, що у разі не надання замовником зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва обєкта або якщо загальна кошторисна вартість будівництва обєкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами вона визначається, виходячи із затверджених Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України:

- показників опосередкованої вартості спорудження житла для Харківської області, розрахованої на останню дату до введення обєкта в експлуатацію для житлових будинків;

- опосередкованої вартості адміністративних будинків, які споруджуються на території України, на останню дату до введення обєкта в експлуатацію для нежитлових будівель та споруд;

- опосередкованої вартості будинків садибного типу, які споруджуються на території України, на останню дату до введення обєкта в експлуатацію для індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових та дачних будинків.

Однак, приписами вказаного порядку не передбачено розмір опосередкованої вартості 1 кв.м. будівництва.

Також, позивачем не надано інших доказів, які б підтверджували правомірність розміру опосередкованої вартості будівництва 1 кв.м., та не доведено на підставі яких вихідних даних виникла сума у розмірі 6581507,40 грн., оскільки відповідачем не здійснювалось будівництво обєкту, а були проведені роботи з реконструкції частини приміщення.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що розмір пайової участі відповідача у розвитку інфраструктури, як істотної умови договору, позивачем було визначено за відсутності правомірного обґрунтування цієї суми.

Крім того, господарський суд зазначає, що обраний Департаментом спосіб захисту порушеного права шляхом спонукання Товариства до вчинення дій (спонукання укласти спірний договір) не узгоджується з встановленими ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України способами захисту порушених прав і інтересів та не призводить до усунення порушень прав позивача в силу відсутності механізму примусового виконання судового рішення у разі задоволення відповідного позову.

Такой висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у звязку з чим судовий збір покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 80, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 04.04.2018 р.

Суддя ОСОБА_4