КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2018 р. Справа№ 927/1100/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Яремі Н.С.

розглянувши апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 (повний текст складено 14.12.2017)

у справі №927/1100/17 (суддя - Фетисова І.А.)

за позовом Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління №14"

про стягнення 156 550,91 грн.

Представники сторін у судове засідання не з'явились.

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління №14" про стягнення з відповідача 99045,49грн. пені та 57505,42 грн. штрафу за неналежне виконання умов договору на виконання робіт по капітальному ремонту ділянки дороги по вул. Івана Мазепи в м. Чернігів №170703-27 від 29.08.2016.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач зазначив, що виконання обов'язків по проведенню робіт по капітальному ремонту дороги за укладеним між сторонами договором було неможливо внаслідок погодних умов. Виконання робіт у 2017 році за цінами 2016 року не було проведено внаслідок підняття ціни на асфальтно-бетонну суміш та підвищення рівня мінімальної заробітної плати, що на думку відповідача завдало б підряднику збитків. Вважаючи, що невиконання умов договору сталось не з вини відповідача, посилаючись на те, що таке невиконання не призвело до збитків позивача, відповідач просив суд відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України та п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення) зменшити до 1% заявлені до стягнення позивачем штраф та пеню. Також, відповідач звернув увагу суду на те, що позивач нараховує пеню за такі роботи як розбирання існуючих споруд та огорожі, улаштуванню дорожнього одягу, улаштуванню покриття на з'їздах та улаштуванню тротуарів з 19.04.2017 по 15.08.2017, тобто вже з дати припинення договірних відносин. Пеню з приводу прострочених робіт по фрезеруванню існуючого покриття з 01.04.2017 по 15.08.2017. Також відсутня деталізація щодо нарахування додаткового штрафу за прострочення робіт понад місяць.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі №927/1100/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Шляхо-будівельне управління № 14" на користь Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради пені в сумі 1150,88 грн. та 17,26 грн. витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 57505,42 грн. та в частині стягнення пені в сумі 89 703,03 грн. та 8191,58 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі №927/1100/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме - стягнути з відповідача 156 550, 91 грн.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018 апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради у справі №927/1100/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Тищенко О.В., суддів: Яковлєва М.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі у справі №927/1100/17 залишено без руху та надано апелянту час для усунення недоліків апеляційної скарги.

На виконання вимог ухвали суду, скаржником надано докази усунення недоліків, а саме - про доплату судового збору в розмірі 939,30 грн. за подання апеляційної скарги.

Враховуючи, те що скаржник усунув недоліки апеляційної скарги, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі №927/1100/17, справу призначено до розгляду на 19.03.2018, запропоновано сторонам у справі завчасно, а саме - до 01.02.2018 подати через канцелярію суду письмові пояснення, заперечення, відзив на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою. Відповідач просив суд апеляційної інстанції, відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники сторін у судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином на підтвердження чого в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому, від скаржника до суду надійшло клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч.1, п.1 ч.3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки, представники сторін, що не з'явились про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Участь представників, що не з'явилися, у судовому засіданні 19.03.2018 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило. При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що у відповідності до ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

До того ж, колегія суддів апеляційного господарського звертає увагу на те, що учасники справи не зверталися до суду апеляційної інстанції з відповідним клопотанням про розгляд апеляційної скарги у даній справі у судовому засіданні з викликом представників сторін, як того вимагає абзац 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 29.08.2016 між сторонами було укладено договір підряду № 170703-27 відповідно до п. 1.1 якого генпідрядник (ТОВ "Шляхо-будівельне управління №14" - відповідач по справі) зобов'язується з власних матеріалів, своїми засобами та на свій ризик, у передбачений договором строк виконати роботи "Капітальний ремонт ділянки дороги по проспекту Перемоги в м. Чернігові (згідно ДСТУ Б Д.1.1-1:2013) CPV за ДК 021:2015 код 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація" відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації та пропозиції конкурсних торгів, а замовник (Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради - позивач по справі) - прийняти і оплатити вказані роботи, у порядку визначеному договором та чинним законодавством України.

Пунктом 2.2 договору сторони погодили, що генпідрядник виконує роботи керуючись діючими та території України будівельними нормами та правилами, державними стандартами України, іншими нормативними актами у сфері будівництва.

Згідно п. 3.1 договору ціна договору становить 8475469 грн., крім того ПДВ - 1695093,80 грн.; разом з ПДВ ціна договору становить 10170562,80 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 5.1 договору строки виконання робіт за договором визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід'ємною частиною договору. Кінцевий термін виконання робіт за договором 31.12.2016, згідно п.11.1 договору.

Умовами п. 5.5 договору сторони погодили, що після виконання генпідрядником робіт замовник повинен протягом 5 (п'яти) робочих днів прийняти виконану роботу та підписати акт виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в та довідку про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3. Надані акти виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в обов'язково мають бути попередньо перевірені та підписані уповноваженими на здійснення авторського та технічного нагляду особами.

Місцем виконання робіт визначено: вул. Івана Мазепи в м. Чернігові (ПК3+14 - ПК14+37) (п. 5.7 договору).

Згідно п. 11.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2016 року, а в частині розрахунків, сплати штрафних санкцій та гарантійного строку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2016 відповідач звернувся до позивача з листом № 597, яким повідомив останнього, що через несприятливі погодні умови, які склалися на даний час, виконання робіт по вищезгаданому об'єкту неможливе, просив прийняти рішення про уповільнення, зупинення виконання робіт та продовжити термін договору до 31.12.2017.

У зв'язку зі складними погодними умовами виконання робіт в зимовий період стало неможливим. Факт наявності у грудні 2016 року таких погодних умов не заперечується та не оспорюється.

Настання несприятливих погодних умов підтверджується довідкою Чернігівського обласного центу з гідрометеорології про середньодобову, максимальну та мінімальну температуру повітря за період з 28.11.2016 по 04.12.2016 по м. Чернігів.

22.12.2016, сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору.

Пунктом 1.1 додаткової угоди сторони виклали п. 3.1 договору у наступній редакції:

« 3.1. Ціна цього договору становить 8475469 грн., крім того ПДВ - 1695093,80 грн.; разом з ПДВ ціна договору становить 10170562,80 грн., із них:

- фінансування на 2016 рік становить 1126732 грн., крім того ПДВ - 225346,40 грн.; разом з ПДВ ціна договору становить 1352078,40 грн.;

- фінансування на 2017 рік становить 7348737 грн., крім того ПДВ - 1469747,40 грн., разом з ПДВ ціна договору становить 8818484,40 грн.»

Пунктом 1.2 додаткової угоди сторони виклали п. 3.3 договору у наступній редакції:

"Зобов'язання за даним договором виникають за наявності та в межах бюджетних призначень на 2016 та 2017 роки".

Пунктом 1.3 додаткової угоди сторони виклали п. 5.1 договору у наступній редакції:

"Строки виконання робіт за Договором визначаються календарним графіком виконання робіт, який є невід'ємною частиною Договору. Кінцевий термін виконання робіт за Договором - 31 грудня 2017 року".

Пунктом 1.4 додаткової угоди сторони виклали п. 11.1 договору у наступній редакції:

"Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків, сплати штрафних санкцій та гарантійного строку - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором".

Окрім того, п. 1.5 додаткової угоди сторони виклали додаток 3 до договору "Календарний графік виконання робіт" у новій редакції.

До договору позивачем додано підписані та скріплені печатками сторін календарні графіки капітального ремонту ділянки дороги по вул. Івана Мазепи у м. Чернігові, в яких вказано вартість та найменування робіт.

При цьому, до договору додано підписаний та скріплений печатками сторін календарний графік (у новій редакції) з урахуванням п. 1.3 додаткової угоди №1, в якому зазначено проведення наступних видів найменувань робіт з зазначенням їх вартості: розбирання існуючих споруд та огорожі 164,4820 тис. грн., фрезерування існуючого покриття 67,6990 тис. грн., земляне полотно 51,1120 тис. грн., улаштування дорожнього одягу 5180,4058 тис. грн., улаштування покриття на з'їздах 1067,6390 тис. грн., улаштування тротуарів 2820,5130 тис. грн., огородження 785,6040 тис. грн., розмітка - 33,1080 тис. грн. Всього графіком передбачено виконання робіт на суму 10170,5628 тис. грн. (2016 рік - 1352,0784 тис. грн., 2017 рік - 8818,4844 тис. грн.).

Крім того, вказаний графік містить схематичне зазначення послідовності стадій виконання вказаних робіт з розбивкою на 2016-2017 рік де 2016 рік представлено у якості 4 умовних позначок (4 рядків), а 2017 рік схематично позначено 4 умовними позначками (4 рядки), деякі з них заштриховані, зазначення кварталів у 2016 -2017 вбачається з графіку.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем додано договірну ціну на будівництво капітального ремонту ділянки дороги по вул. Івана Мазепи у м. Чернігові, що здійснюється у 2016 році; зведений кошторисний розрахунок вартості об'єкта будівництва від 29.08.2016; розрахунки прямих і загальновиробничих витрат (будівельні і монтажні роботи): локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1.

08.09.2016 позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок відповідача 3051168,84 грн. авансу на капремонт ділянки дороги по вул. Мазепи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №13 від 06.09.2016 та банківською випискою по рахунку позивача.

Відповідачем у грудні 2016 року було виконано будівельних робіт на суму 1352078,40 грн. з ПДВ про, що сторонами було складено та підписано акт приймання виконаних будівельних робіт №1 за грудень 2016 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2016 року суму 1352078,40 грн.

Факт виконання відповідачем вказаних робіт за грудень 2016 року та їх оплата позивачем у повному обсязі на суму 1352078,40 грн. сторонами визнається та не заперечується.

Відповідач відповідно до п. 4.3 договору повернув позивачу невикористану частину авансу в сумі 1699090,44 грн., що підтверджується банківською випискою від 08.09.2016.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідачем були виконані також роботи, що підтверджені актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в за березень 2017 року та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 за березень 2017 року, які були оплачені позивачем 05.04.2017, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 4 від 04.04.2017 та банківською випискою по рахунку позивача в сумі 1162543,20 грн.

Факт виконання відповідачем вказаних робіт за березень 2017 року та їх оплата позивачем в сумі 1162543,20 грн. сторонами визнається та не заперечується.

Додатковою угодою № 2 до договору підряду № 170703-27 від 29.08.2016 від 24.03.2017, на підставі рішення Чернігівської міської ради від 30.11.2016 "Про міський бюджет на 2017 рік" (зі змінами та доповненнями) та кошторисних призначень сторони погодили викласти п. 3.1 договору в такій редакції: "3.1 Ціна договору становить 8475469 грн., крім того ПДВ - 1695063,80 грн., разом з ПДВ ціна договору становить 10170562,80 грн., з них:

- фінансування на 2016 рік становить 1126732 грн., крім того ПДВ - 225346,40 грн., разом з ПДВ ціна договору становить 1352078,40 грн.;

- фінансування на 2017 рік становить 7348737 грн., крім того ПДВ - 1469727,40 грн., разом з ПДВ ціна позову договору становить 8818484,40 грн.".

Пунктом 2.1 додаткової сторони виклали пункт 2.3 договору в такій редакції: "Зобов'язання за даним договором виникають за наявності та в межах бюджетних призначень на 2016 рік та на 2017 рік".

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

11.04.2017 листом № 179 відповідач, посилаючись на ст.844 Цивільного кодексу України, звернувся до позивача з пропозицією розглянути можливість збільшення ціни договору, оскільки з 2017 року збільшено розмір мінімальної заробітної плати до рівня 3200,00 грн. та внаслідок збільшення витрат не енергоносії та сировину відбулось зростання вартості асфальтобетонної суміші, яка закуповується для виконання робіт.

До вказаного листа відповідачем було додано власний розрахунок договірної ціни станом на 27.03.2017 копію листа ТОВ "Авготранс-Північ" №16 від 28.03.2017 та копію листа ТОВ "Чернігівагрошляхбуд" №577 від 28.03.2017.

Листом № 525 від 12.04.2017 позивач посилаючись на вимоги Господарського кодексу України та Закону України "Про державні закупівлі" повідомив відповідача, що для збільшення ціни договору шляхом укладання додаткової угоди немає законних підстав та просив останнього продовжити виконання робіт згідно умов укладеного договору.

Враховуючи обставини що склались, відповідач листом № 188 від 13.04.2017 запропонував позивачу укласти додаткову угоду про розірвання договору підряду № 170703-27 від 29.08.2016.

18.04.2017 між сторонами укладено додаткову угоду №3 про дострокове розірвання договору №170703-27 від 29.08.2016.

Пунктами 1, 3 додаткової угоди №2 сторони, враховуючи обставини, що склались та унеможливлюють належне виконання умов договору №170703-27 від 29.08.2016, дійшли взаємної згоди достроково розірвати договір. Підписанням даної додаткової угоди, сторони підтверджують виконання генпідрядником (відповідачем) робіт на загальну суму 2514621,60 грн. Сторони вважають договір таким, що припинив свою чинність з 18.04.2017. Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками та є невід'ємною частиною договору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі умови п.3 додаткової угоди №3, свідчать про те, що зобов'язання сторін за договором припинились 18.04.2017.

Відповідно до п. 8.4 договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором щодо строків виконання робіт генпідрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, позивач обґрунтовує позовні вимоги невиконанням робіт в 2017 році до моменту розірвання договору на суму 821506 грн., тобто з 15 лютого до 18 квітня 2017, які повинні були ним виконані відповідно до календарного графіку з 15.02.2017 по 15.08.2017.

Таким чином, в порядку передбаченому п. 8.4 договору, позивачем нараховано до сплати відповідачу 89703,03 грн. пені з 19.04.2017 по 15.08.2017 за невиконання робіт по розбиранню існуючих споруд та огорожі, улаштуванню дорожнього одягу, улаштуванню покриття на з'їздах та улаштуванню тротуарів на суму 753807 грн., 9342,46 грн. пені 01.04.2017 по 15.08.2017 за невиконання робіт по фрезеруванню існуючого покриття на суму 67699 грн. Всього позивач просить стягнути з відповідача пені на суму 99045,49 грн.

Додатково, за прострочення робіт понад 30 днів позивач на суму 821506 грн., в порядку п. 8.4 договору, нарахував до сплати відповідачу штраф у розмірі 7% від вартості невиконаних робіт, у сумі 57505,42 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ст.846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються в договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання в розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За правилами ст. 847 ЦК України підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника про наявність обставин, що загрожують якості або придатності результату роботи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права.

Згідно ч. 1,2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

При цьому, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї за приписами ч.2 ст.14 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язальна сторона, у т.ч. боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у т.ч. кредитор) має право вимагати від зобов'язальної сторони виконання її обов'язку.

Так, із норм ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. ст. 230, 231 ГК України вбачається, що застосування санкцій у вигляді штрафу можливе лише за умови порушення зобов'язань, які передбачені законодавчо закріпленими нормами та/або виникають із умов договору.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2017 рік", прийнятий 21.12.2016 року та який набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата з січня 2017 року місячному розмірі становить 3200 гривень, що свідчить про прийняття закону ВР України пізніше підписання договору підряду між сторонами у спорі.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується як з доводами відповідача, так і з висновками суду першої інстанції, що збільшення розміру мінімальної плати, зокрема, пропорційного підвищення витрат на фонд оплати праці та вартості продукції матеріалів, які необхідні для виконання робіт за договором, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи листів постачальників асфальтобетонних сумішей та їх складових №16 від 28.03.2017 та №577 від 28.03.2017 вбачається, що вартість матеріалів необхідних відповідачу для виконання будівельних (підрядних) робіт за договором збільшилась з огляду на підвищення розміру мінімальної заробітної плати з січня 2017 року.

При цьому, місцевий господарський суд вірно зазначив, що відповідач при укладені договору не міг передбачити збільшення розміру мінімальної заробітної плати у два рази з 1600,00 грн. до 3200,00 грн., а тому виконання будівельних (проектних) робіт за договором в межах погодженого сторонами кошторису та договірної ціни стало не можливим.

Відповідно до наявного в матеріалах справи календарного графіку у 2017 році відповідач мав виконати підрядних робіт на загальну суму 8 818 484, 4 грн.

Позивач нараховує пеню та штраф за невиконані роботи відповідачем по графіку 2017 року.

Так, здійснюючи оцінку правомірності розрахунку пені колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до календарного графіку відповідачем не виконано в строк роботи про фрезеруванню існуючого покриття на суму 676990 грн., які мали бути виконані до закінчення 1 кварталу 2017 року (по 31.03.2017). Крім того, колегія суддів погоджується, що позивачем при розрахунку не було взято до уваги, що відносини по договору припинились 18.04.2017 підписанням додаткової угоди № 3 від 18.04.2017 про розірвання договору. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення пені за такі види робіт підлягають задоволенню частково, саме за роботи по фрезеруванню існуючого покриття у сумі 1150,88 грн. за період з 01.04.2017 по 17.04.2017 (до моменту розірвання договору).

В решті позовних вимог в частині нарахування пені в сумі 89703,03 грн. за період з 19.04.2017 по 15.08.2017 за невиконання робіт по розбиранню існуючих споруд та огорожі, улаштуванню дорожнього одягу, улаштуванню покриття на з'їздах та улаштуванню тротуарів на суму 753807 грн., в частині нарахування пені в сумі 8191,58 грн. за період з 18.04.2017 по 15.08.2017 за невиконані роботи фрезеруванню існуючого покриття в сумі 676990 грн., місцевим господарським судом правомірно відмовлено, оскільки, на переконання колегії суддів, позивач неправомірно нараховує пеню за період коли договірні відносини між сторонами розірвані, а зобов'язання припинені.

Крім того, приймаючи до уваги, що зазначені у графіку роботи на 2017 рік мали триваюче виконання, закінчення яких передбачено у 2 та 3 кварталах 2017 року, вартісні показники по яким включено позивачем до розрахунку вартості невиконаних робіт при нарахуванні 7% штрафу, враховуючи відсутність прострочки відповідача 30 днів строку невиконання робіт по фрезеруванню існуючого покриття (передбачено виконання до 31.03.2017) до моменту розірвання договору 18.04.2017, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу в сумі 57505,42 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не виконав умов договору щодо виконання робіт у визначені строки, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, що заявлений позов є обґрунтованим та правомірним лише в частині стягнення пені в сумі 1150,88 грн. В решті позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 57505,42 грн. та в частині стягнення пені в сумі в сумі та 89 703,03 грн. та 8191,58 грн. є недоведеними, не обґрунтованими, а тому правомірно відхилені судом першої інстанції.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі № 927/1100/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 13.12.2017 у справі № 927/1100/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Управління житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради.

4. Матеріали справи № 927/1100/17 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення з урахування приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді М.Л. Яковлєв

К.В. Тарасенко

Дата складання повного тексту постанови 30.03.2018 року