РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2018 року Справа №927/26/18.

Господарським судом Чернігівської області у складі:

судді Федоренко Ю.В.

секретаря судового засідання Хіловська І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали справи 927/26/18

За позовом: заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі

позивача 1: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, пр. Миру, 43, м. Чернігів, 14000;

позивача 2: Чернігівської міської ради, вул. Магістрацька, 7, м. Чернігів, 14000.

до відповідача: Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, АДРЕСА_1, м. Чернігів, 14000.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1). ОСОБА_1,АДРЕСА_1

2). ОСОБА_2, АДРЕСА_2

3). ОСОБА_3, АДРЕСА_3

4). Комунальне підприємство „Чернігівське тролейбусне управління", 14027, м. Чернігів, вул. Шевченка, 50.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва, 14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 42

про спонукання вчинити певні дії.

За участю представників сторін:

від позивача 1: Руденко Н.В. за довіреністю від 13.12.2017.

Від позивача 2: Неговська О.М., довіреність від 29.01.2018.

Від відповідача: ОСОБА_7, адвокат.

Від третіх осіб на стороні позивача: 1. ОСОБА_1, 2. Не з'явилась 3. ОСОБА_3 4 ОСОБА_8, довіреність від 03.01.2018.

Від третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_7, адвокат.

В розгляді справи приймала участь прокурор прокуратури Чернігівської області Оліфір А.В.

В С Т А Н О В И В:

Заступником прокурора Чернігівської області (далі за текстом - Прокурор) подано позовну заяву в якій просить суд зобов'язати Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва передати за актом приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради 1/2 гуртожитку державного житлового фонду, розташованого у місті Чернігові по АДРЕСА_1, а саме приміщення підвалу: №№2-4, № 2-5, 2-6, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14, 2-15, 2-20; першого поверху: №№ 1; 2,4,5,6,7,10а,11,12,13,14,14а,14б, 15а, 16,17,18,18а, III, IV, XIV,XV, XVI,XVII (9), XXI; другого поверху: №№ XXII (53), XXIII (54), XXIV, XXV(23), XXVI, XXVII, XXIX, XXX, XXXI (37), XXXII, XXXIII (38), XXXIV, XXXV, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46-1, 46-2, 46-3, 48, 49; третього поверху: № № XXXVI, XXXVII, XXXVIII, XXXIX, ХХХХ, ХХХХ1, ХХХХІ1, ХХХХІІІ, ХХХХІV, ХХХХV, ХХХХVІ, ХХХХVІІ, ХХХХVІІІ, ХХХХІХ, L, 50, 51, 52, 53-1, 53-3, 53-4, 55, 56-1, 57-2, 57-3, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66-1, 66-3, 66-4, 68-1, 68-3, 68-4, 70, 71, 72, 73-1, 73-3, 73-4, 75 разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми та внутрішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для їх обслуговування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-на сьогоднішній день право власності на зазначені житлові і не житлові приміщення гуртожитку ніким не оформлено, гуртожиток знаходиться на балансі відповідача;

-будівництво вказаного гуртожитку, прийнятого в експлуатацію 20.06.1969, здійснювалось на замовлення тресту «Чернігівсільбуд» Міністерства сільського будівництва УРСР за рахунок бюджетних коштів;

- спірна частина гуртожитку підлягає передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова на підставі Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності»;

Відповідач позов не визнав. Посилається на те, що:

-договір про спільне володіння та дольову участь в утриманні гуртожитку між третіми особами 4 та 5, на який посилається прокурор, не підписаний з боку третьої особи 5;

- прокурором не надано доказів на підтвердження будівництва спірного гуртожитку за рахунок бюджетних коштів;

- право власності у відповідача на спірне майно виникло з 1987 року і відповідач ніколи не виявляв бажання про передачу цього майна у комунальну власність;

- як повідомив позивач 2 лист №01/338 від 20.12.2005 Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва не зберігся і не зрозуміло з якого оригіналу прокурор робив копію даного листа;

- прокурором на надано доказів про те, що треті особи 1-3 на стороні позивача проживають у спірному гуртожитку;

-прокурором не обгрунтовано підстав для звернення з даним позовом відповідно до ст.53 ГПК України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру», не вірно застосовано вимоги Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності»;

- на думку відповідача рішення позивача 2 від 31.08.2006 повинно бути реалізоване протягом трьох років, прокурором пропущено строк на звернення до суду з позовом в зв'язку з чим відповідач просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові.

У відповіді на відзив прокурор з позицією відповідача не погоджується. Зокрема, зазначає, що відповідачем у встановленому законом порядку не було зареєстровано право власності на спірний гуртожиток; позов подано в зв'язку з бездіяльність позивачів спрямованих на звернення з позовом до суду; рішенням Чернігівської міської ради від 30.12.2013 затверджено програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Чернігова та реалізації прав мешканців гуртожитків на 2014-2015 роки додатком №1 до якої визначено, що 2 під'їзд гуртожитку по АДРЕСА_1 підлягає передачі у комунальну власність у 2014-2015 роках в зв'язку з чим вважає, що строк позовної давності на дату пред'явлення позову не закінчився.

До відповіді на відзив прокурором, зокрема, додано належним чином завірену копію рішення Чернігівської міської ради від 30.12.2013 з додатком №1.

Первісний позов не ґрунтувався на рішенні Чернігівської міської ради від 30.12.2013 з урахуванням чого суд приходить до висновку, що прокурором доповнено позов новою підставою і вказане не суперечить положенням чинного ГПК України, оскільки відповідь на відзив прокурором подано до закінчення підготовчого провадження.

У запереченнях від 01.02.2018 відповідач зазначає, що за даними позивача 1 спірний гуртожиток не перебував і не перебуває в реєстрі об'єктів державної власності; зазначає, що право власності на спірне майно виникло у відповідача з 1999, тобто з дня реєстрації статуту відповідача; на підставі рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №311 від 20.11.2006 відповідачу було видано свідоцтво на право власності на частину приміщення загальною площею 430,3 м.кв. у спірному гуртожитку.

Треті особи 1-3 на стороні позивача письмових пояснень по суті спору не надали, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Третя особа 4 на стороні позивача надала письмове пояснення у якому зазначає, що на балансі підприємства знаходиться 1/2 частина спірного гуртожитку. Інша частина цього ж гуртожитку знаходиться на балансі відповідача з яким укладено договір про спільне володіння та дольову участь в утриманні гуртожитку. Вважає позов обгрунтованим.

Третя особа на стороні відповідача надала письмові пояснення у якому просить застосувати строк позовної давності та відмовити у позові. У поясненні третя особа, зокрема, зазначає, що дійсно голова правління особисто звертався до голови Чернігівської міської ради з листом №01/338 від 20.12.2005 в якому не ставилось питання про безкоштовну передачу спірного гуртожитку. Звертає увагу на те, що оригінал вказаного листа не зберігся. Розпорядженням Чернігівського міського голови №335-р від 22.07.1999 підтверджується законність дій корпорації щодо розпорядження власним майном. Спірний гуртожиток побудовано за рахунок власних коштів і право власності на нього у відповідача виникло з 1999, тобто з дня реєстрації статуту відповідача.

Відповідачем після закриття підготовчого провадження у справі заявлено клопотання від 02.03.2018 (з урахуванням листа від 06.03.2018) та від 21.03.2018 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі №927/152/18 за його позовом до Чернігівської міської ради про визнання недійсним рішення останнього від 31.08.2006.

До клопотання додано копію ухвали про відкриття провадження у справі від 28.02.2018 №927/152/18 за позовом Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва до відповідача - Чернігівської міської ради про визнання недійсним рішення.

Згідно з вказаною ухвалою суду позивачем (Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва) подано позов про визнання недійсним рішення Чернігівської міської ради сьомої сесії п'ятого скликання від 31 серпня 2006 року про надання згоди на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова відомчого та державного житлового фонду разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями призначеними для обслуговування цього фонду, в частині п.п. 4-18 Додатку № 1 до Рішення Чернігівської міської ради сьомої сесії п'ятого скликання від 31 серпня 2006 року, Перелік житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

При вирішенні клопотання суд приймає до уваги ухвалу суду у справі №927/152/18 враховуючи, що даний доказ є публічно доступним.

Прокурором 21.03.2018 подано клопотання про об'єднання в одне провадження справ №927/26/18 та №927/152/18 яке обґрунтоване тим, що справи пов'язані між собою, їх спільний розгляд є доцільним, вони виникають з одних правовідносин.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.173, п.5 ч.1 ст.227 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Об'єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках: об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оскільки, вимоги у справах №927/26/18 та №927/152/18 не пов'язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, клопотання прокурором подано після початку судом розгляду справи по суті, зібрані докази у справі №927/26/18 дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, судом ухвалами від 21.03.2018, які постановлені без виходу до нарадчої кімнати і занесені до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про об'єднання в одне провадження справ №927/26/18 та №927/152/18 та у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі.

Як встановлено ч.1,3 та 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.3-5 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Обґрунтовуючи позов прокурор посилається на те, що спірний гуртожиток побудовано за рахунок бюджетний капіталовкладень, відповідач є балансоутримувачем вказаного гуртожитку який відповідно до чинного законодавства підлягає передачі у комунальну власність. Рішенням Чернігівської міської ради від 31.08.2006 надано згоду на безоплатну передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова. Органом, який уповноважений управляти державним майном - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області, направлено лист Чернігівському міському голові від 24.04.2013 який є рішенням та згодою вказаного органу на передачу гуртожитку територіальній громаді м. Чернігова. За наявності явного факту ухилення відповідача від передачі у комунальну власність державного житлового фонду позивачами не вжито заходів щодо судового захисту інтересів держави та територіальної громади, в зв'язку з чим позов пред'являється прокурором.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. «й» частини 2 ст.7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» Фонд державного майна України погоджує (приймає) рішення про передачу об'єктів державної власності в комунальну власність.

Попередньо, перед зверненням до суду, прокурор листами від 22.12.2017 №05-179-17 повідомив позивачів про звернення з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та Чернігівської міської ради до Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про зобов'язання вчинити дії.

Прокурором у позові належним чином обгрунтовано порушення інтересів держави, не здійснення позивачами захисту цих інтересів, судом позовну заяву прокурора прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області та Чернігівська міська рада набули статусу позивачів.

У судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги прокурора підтримали.

З урахуванням вказаного судом відхиляються заперечення позову з підстав не обґрунтованості звернення прокурора з даним позовом до суду.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та прокурора суд встановив таке.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №606 від 14.12.1966 «Розгляд пропозиції управління головного архітектора міста в питаннях державного будівництва» виділено земельну ділянку будівельному тресту «Чернігівсільбуд» площею 3000 кв.м. в житловому масиві на Бобровиці, на вільній від забудови території, для будівництва гуртожитку на 400 місць замість раніше виділеної ділянки по вул. Дзержинського, №8.

Листом від 04.04.1967 №34690 Чернігівська обласна контора Державного банку СРСР повідомила трест «Чернігівсільбуд», що з-за відсутності проектно-технічної документації не оформлено фінансування в Держбанку, зокрема, і на будівництво гуртожитку на 400 місць в м. Чернігові.

В жовтні 1967 між трестом «Чернігівсільбуд» та Чернігівським тролейбусним парком укладено договір за яким трест «Чернігівсільбуд» як замовник будує гуртожиток на 400 місць кошторисною вартістю 318,92 т.р. в м. Чернігові в районі «Бобровиця», а Чернігівський тролейбусний парк передає технічну документацію і зобов'язується передати 50% кошторисної вартості в сумі 159,46 т.р. на будівництво гуртожитку. По закінченню будівництва тролейбусний парк отримує 200 місць в будівлі гуртожитку.

Заступником Міністра Міністерства сільського будівництва УРСР в 1967 затверджено титульний список проектно-пошукових робіт по будівництву на 1967 рік по Міністерству сільського будівництва УРСР до якого включено і гуртожиток на 400 місць в м. Чернігові.

Заступником Міністра Міністерства сільського будівництва УРСР затверджено титульний список розпочатих в 1967 році будівництв по галузі житлове які здійснюються за рахунок державних капітальних вкладень тресту «Чернігівсільбуд» в який включено гуртожиток на 400 місць в м. Чернігові.

Трестом «Чернігівсільбуд» складено та затверджено внутрішньобудівельні титульні списки форми №1 на 1967-1968 роки, які надаються кожен рік установі Будбанка СРСР, що здійснює фінансування, по Міністерству сільського будівництва УРСР на житлове будівництво, в який включено гуртожиток на 400 місць в м. Чернігові.

Заступником Міністра Міністерства сільського будівництва УРСР затверджено титульний список розпочатих в 1968-1969 роках будівництв по галузі житлове які здійснюються за рахунок державних капітальних вкладень тресту «Чернігівсільбуд» в який включено гуртожиток на 400 місць в м. Чернігові.

Вказані докази, які надані прокурором в копіях, завірені належним чином директором Державного архіву Чернігівської області, є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що підтверджують будівництво спірного гуртожитку за рахунок державних капітальних вкладень.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №370 від 30.06.1969 затверджено акт державної комісії з прийняття в експлуатацію гуртожитку на 476 місць треста «Чернігівсільбуд» по вул. Попудренко. В акті зазначено, що забудовником є трест «Чернігівсільбуд» Міністерства сільського будівництва УРСР, будівництво розпочато в листопаді 1967.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2010 у справі № 18/33 (19/133 (2/126 (7/115 (15/116)) - 2/155)) за позовом Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, 2. ОСОБА_10, 3. ОСОБА_11, 4. Комунальне підприємство «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації»; відповідачі: 1. Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, 2. Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Житлово комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва: ОСОБА_12; за позовом: Заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору: Чернігівська міська рада; відповідач: Житлово комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва; Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва, яке набрало законної сили 14.03.2011, встановлено:

- Трест „Чернігівсільбуд" та Чернігівське обласне міжколгоспне об'єднання по будівництву (облміжколгоспбуд) реорганізовані в Чернігівське обласне кооперативно державне промислово будівельне об'єднання по агропромисловому будівництву (об'єднання „Чернігівоблагробуд") за рішенням Чернігівської обласної ради народних депутатів від 31.12.1985р. № 444, рішенням господарств учасників від 22.03.1986р. (протокол № 1), наказом Чернігівського облагропрому від 15.04.1986р. № 86;

- Наказом об'єднання „Чернігівоблагробуд" від 16.03.1987р. № 78 „Про найменування та структурне підпорядкування житлово експлуатаційних організацій об'єднання „Чернігівоблагробуд" створено житлово комунальну контору, яка об'єднує житлово експлуатаційну дільницю, житлово експлуатаційну контору об'єднання „Чернігівоблагробуд" і гуртожитки, які знаходяться на балансі МПМК.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2016 у справі №750/3510/15-ц за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, треті особи: Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва, ОСОБА_1, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про зобов'язання передати у комунальну власність ? частину гуртожитку по АДРЕСА_4, встановлено, що:

-07.11.2011 мешканці гуртожитку звернулися з колективною заявою до начальника ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд» про передачу гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до комунальної власності громади м. Чернігова. 30.11.2011 ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд» надало ОСОБА_1 відповідь в якій зазначено, що підприємство не заперечує проти передачі у комунальну власність громади м. Чернігова, орієнтований термін передачі 2014 рік;

-відповідачем не було зареєстровано право власності на частину гуртожитку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

-20.12.2005 листом №01/338 Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд» звернулася до Чернігівського міського голови із проханням вирішення питання про передачу на баланс міста всього житлового фонду у зв'язку із складним матеріальним становищем включаючи гуртожиток в АДРЕСА_1.

Вказаним рішенням у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2016 у справі №750/3510/15-ц за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, треті особи: Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва, ОСОБА_1, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про зобов'язання передати у комунальну власність ? частину гуртожитку по АДРЕСА_4, провадження у справі в частині позовних вимог заступника прокурора Чернігівської області в інтересах Чернігівської міської ради до Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про зобов'язання вчинити певні дії закрито.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 22.03.2016 у справі №750/3510/15-ц апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задоволено частково. Рішення Деснянського райсуду м. Чернігова від 02.02.2016 змінено. Виключено з мотивувальної частини вказаного рішення абзаци другий і п'ятий на сторінці рішення 8 (Аркуш справи 124 том 3). В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 22.03.2016 у справі №750/3510/15-ц апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області відхилено. Ухвалу Деснянського райсуду м. Чернігова від 02.02.2016 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 касаційну скаргу ОСОБА_14 відхилено. Рішення Деснянського райсуду м. Чернігова від 02.02.2016, у незміненій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22.03.2016 залишено без змін. В ухвалі, зокрема, зазначено, що цей спір (між Чернігівською міською радою та Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва) має вирішуватись в господарському судочинстві.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, в межах даної справи не підлягають доведенню обставини реорганізації Тресту „Чернігівсільбуд" та Чернігівського обласного міжколгоспного об'єднання по будівництву (облміжколгоспбуд) в об'єднання «Чернігівоблагробуд»; створення Житлово комунальної контори; направлення листа 20.12.2005 №01/338 Чернігівською обласною корпорацією агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд» до Чернігівського міського голови із проханням вирішення питання про передачу на баланс міста всього житлового фонду, в тому числі і спірного гуртожитку; не здійснення відповідачем реєстрації права власності на спірний гуртожиток до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Наказом об'єднання „Чернігівоблагробуд" від 16.03.1987 №78 створено Житлово-комунальну контору, яка об'єднує: житлово-експлуатаційну дільницю, житлово-експлуатаційну контору об'єднання «Чернігівоблагробуд» і гуртожитки, що знаходяться на балансі МПМК.

Актом приймання-передачі від 18.03.1987 відповідно до наказу об'єднання „Чернігівоблагробуд" №78 від 16.03.1987 в перелік будівель, які передаються Житлово-комунальній конторі об'єднання «Чернігівоблагробуд» включено і спірний гуртожиток у складі: половини першого поверху, другого і третього поверхів, підвального приміщення з їдальнею.

Рішенням виконкому Деснянської районної ради народних депутатів від 26.01.1987р. № 37 зареєстровано Положення про Житлово комунальну контору кооперативно державного об'єднання „Чернігівоблагробуд" Украгробуду.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 01.11.1979 №497 в склад АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Виконкому Чернігівської міської ради від 15.12.1997 №290 Житлово-комунальній конторі об'єднання «Чернігівоблагробуд» видано державний акт на право постійного користування землею, в тому числі і по АДРЕСА_1

Рішенням Чернігівської міської ради від 07.06.2001 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

Згідно з статутом Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, затвердженого рішенням загальних зборів засновників сільськогосподарських підприємств Чернігівської області від 26.03.1997р. (протокол № 1), її створено у відповідності з Законами України «Про підприємства в Україні», «Про власність», «Про колективне сільськогосподарське підприємство» шляхом реорганізації об'єднання „Чернігівоблагробуд".

Витягом з протоколу № 1 загальних зборів уповноважених представників засновників і учасників Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва від 28.04.1999 підтверджується створення Житлово комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва шляхом реорганізації житлово комунальної контори Чернігівського обласного об'єднання по агропромисловому будівництву „Чернігівоблагробуд", затверджено статут підприємства.

Згідно з п. п. 1.1, 1.2, 1.4 статуту Житлово комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, перереєстрованого розпорядженням Чернігівського міського голови від 22.07.1999р. № 335-р, ЖКП створено шляхом реорганізації житлово комунальної контори Чернігівського обласного об'єднання по агропромисловому будівництву „Чернігівоблагропромбуд" і є її правонаступником. ЖКП засновано на майні, що є власністю Корпорації „Чернігівоблагропромбуд" (засновника).

У відповідності з п. п. 3.1 3.4 статуту ЖКП, майно підприємства складають основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Засновник наділяє підприємство статутним фондом у вигляді майна та грошових коштів. Розмір статутного фонду становить: основних фондів 16281 тис. грн., оборотних коштів 25 тис. грн. Джерелом формування майна підприємства є, зокрема, грошові та майнові внески засновника. Підприємство має право за згодою з засновником продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям і установам, обмінювати, здавати в оренду, надавати в тимчасове користування або в позику споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу в установленому порядку.

01.08.2001 між тролейбусним управлінням та об'єднанням «Чернігівагробуд» укладено договір про спільне володіння та дольову участь в утримання гуртожитку по АДРЕСА_1 в м. Чернігові, який набирає чинності з 01 серпня і діє в частині спільного володіння постійно до зміни власника. Договір підписана начальником тролейбусного управління та представником ЖКП Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва. Суду не надано доказів про те, що вказаний договір було визнано недійсним в установленому законом порядку, а тому заперечення позову з тим підстав, що його не підписано представником Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва до уваги судом не приймаються.

20.12. 2005 року Корпорація «Чернігівоблагропромбул» листом № 01/338 звернулася до голови міської ради з проханням розглянути питання відносно безоплатної передачі в комунальну власність житлового фонду, який знаходиться на балансі ЖКП, в т.ч. і гуртожитку АДРЕСА_1

Факт існування та направлення листа з таким змістом підтверджується рішеннями: Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2010 у справі №18/33 (19/133 (2/126 (7/115 (15/116)), Деснянського райсуду м. Чернігова від 02.02.2016 у справі №750/3510/15-ц, які набрали законної сили. Крім того, направлення листа такого змісту Міській раді підтверджується письмовим поясненням від 01.02.20189 №03/23 Корпорації «Чернігівоблагропромбуд».

Рішенням VІІ сесії Чернігівської міської ради V скликання від 31.08.2006 „Про передачу в комунальну власність територіальної громади міста Чернігова житлового фонду та об'єктів соціальної інфраструктури" Міськрадою надано згоду на безоплатну передачу відомчого та державного житлового фонду разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання, а також будівлями призначеними для обслуговування цього фонду, зокрема, п'ятиповерхового 53 кімнатного гуртожитку по АДРЕСА_1 спільного з Комунальним підприємством «Чернігівське тролейбусне управління».

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради №311 від 20.11.2006 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості, відновлення правовстановлювальних документів, заміну ідеальних частин між співвласниками в загальному користуванні житловими будинками» доручено Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності на підставі проведеної інвентаризації, зокрема, Житлово-комунальному підприємству Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва на підвальне нежитлове приміщення колишньої їдальні по АДРЕСА_1.

08.12.2006 між ЖКП Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва (Продавець) та Покупцями - ОСОБА_17, ОСОБА_18 укладено договір купівлі-продажу підвального нежитлового приміщення колишньої їдальні загальною площею 430,3 кв.м. по АДРЕСА_1. Договір посвідчено 08.12.2006 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації підтверджується, що нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 у м. Чернігові належить на праві приватної власності ОСОБА_18 - 1/3 частки, ОСОБА_17 - 2/3 частки, на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2006.

При розгляді справи судом встановлено, що нежитлові приміщення, власниками яких є фізичні особи ОСОБА_18 та ОСОБА_17 не є предметом спору.

27.03.2007 відповідач звернувся до Чернігівського міського голови з листом у якому просив відмінити рішення Чернігівської міської ради від 31.08.2006 «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду та соціальної інфраструктури» в частині передачі 22 житлових будинків, що є власністю ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд».

Листом від 14.03.2013 №6-12/276 Деснянська районна рада у м. Чернігові прохала відповідача надати інформацію щодо гуртожитку по АДРЕСА_1 (1/2 частина) яка потрібна для виконання доручення Президента України щодо забезпечення конституційних прав на житло громадян, які проживають у гуртожитках.

Листом від 15.03.2013 №53 відповідач повідомив Деснянську районну раду у м. Чернігові про те, що згідно з законом гуртожитки, які було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку. Просив повідомити про розмір суми компенсації.

Листом від 12.04.2013 №2-25/402 Деснянська районна рада у м. Чернігові повідомила відповідача про те, що 15.04.2013 буде працювати комісія районної у місті ради з питань технічного стану житлового фонду, а саме: гуртожитку АДРЕСА_1 Прохав забезпечити участь представника відповідача в роботі комісії.

У відповідь на даний лист, відповідач листом від 12.04.2013 №68 повідомив Деснянську районну раду у м. Чернігові про те, що представника від ЖКП не буде. Просив повідомити про розмір суми компенсації, яку отримає підприємство у разі передачі гуртожитку.

24.04.2013 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області надіслало на ім'я Чернігівського міського голови звернення № 05-6-01533 щодо гуртожитку по АДРЕСА_4 в якому просило розпочати роботу щодо прийняття об'єкту державного житлового фонду-гуртожитку по АДРЕСА_1, до комунальної власності територіальної громади міста Чернігова.

Листом від 29.11.2013 №6-12/1263 Деснянська районна рада у м. Чернігові повідомила відповідача, що порядок визначення розміру компенсації вартості гуртожитків, які включені до статутних капіталів товариств, утворених в процесі приватизації (корпоратизації) визначений постановою КМУ від 30.10.1013 №859. Прохала надати відповідь на поставлені питання з протоколу засідання КМУ від 30.10.2013.

Листом №208 від 04.12.2013 відповідач повідомив, що гуртожиток по АДРЕСА_1 перебуває у його статутному капіталі, правомірність передування гуртожитку у власності ЖКП підтверджена рішеннями судових засідань, оскільки під час розгляду судових справ позивачами не була доведена належність гуртожитків державі.

Рішенням 36 сесії 6 скликання Чернігівської міської ради від 30.12.2013 «Про Програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Чернігова та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2014-2015 роки» затверджено Програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Чернігова та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2014-2015 роки.

Додатком 1 до вказаної програми є перелік гуртожитків, які підлягають передачі у власність територіальної громади м. Чернігова у 2014-2015 роках у який включено 2 під'їзд гуртожитку по АДРЕСА_1 приватної форми власності.

01.04.2015 представниками ЖКП корпорації «Чернігівоблагропромбуд» та КП Чернігівське тролейбусне управління складено акт про інвентаризацію будівлі гуртожитку по АДРЕСА_4 та складено акт розподілу нерухомого майна за яким відповідачу розподілено приміщення у підвалі, першого, другого та третього поверхів (перелік наведено у акті).

До матеріалів справи долучено в копії поповерховий план інвентаризаційної справи приміщень підвалу, першого-третього поверхів спірного гуртожитку.

Розпорядженням Чернігівської міської ради від 08.05.2014 №78-р створено комісію з питань приймання житлового фонду у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова. До складу комісії включено, зокрема, і представників підприємств, установ, організацій, які передають об'єкти житлового фонду.

Такі ж комісії створені і розпорядженнями Чернігівської міської ради від 24.02.2015 №37-р, від 30.06.2016 №212-р, від 09.02.2017 №37-р.

Листом від 03.11.2017 №7-4/1516 Фонд комунального майна Чернігівської міської ради звернувся до відповідача з пропозицією надати кандидатуру представника до складу комісії з обстеження спірного гуртожитку та надати дозвіл на таке обстеження.

Факт направлення вказаного листа підтверджується копією фіскального чека Укрпошти на а.с.69 т.1.

Відповіді на вказаний лист відповідачем не було надано.

Листом від 14.11.2017 №7-4/1580 Фонд комунального майна Чернігівської міської ради повідомив прокурора Чернігівської області про те, що відповідач відмовився надавати своїх представників до складу комісії з питань приймання об'єктів житлового фонду.

Приймаючи рішення у справі суд виходить з такого:

Згідно ст. ст. 89, 90 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на час будівництва та введення в експлуатацію спірного гуртожитку, державна власність спільне надбання всього радянського народу, основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна.

Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Відповідно до ст. 94 Цивільного кодексу УРСР, колгоспи, інші кооперативні організації, їх об'єднання володіють, користуються і розпоряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів.

Судом встановлено, що будівництво спірного гуртожитку здійснювалось на замовлення Міністерства сільського будівництва УРСР за рахунок державних капітальних вкладень, а не за рахунок внесків або грошових коштів членів кооперативної організації чи їх об'єднання. Тобто, гуртожиток з моменту введення його у експлуатацію належав до державної, а не колгоспно кооперативної форми власності.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд).

Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

З моменту введення в експлуатацію гуртожитка і до моменту реорганізації тресту „Чернігівсільбуд" в 1985 року він перебував у віданні Міністерства сільського будівництва УРСР, яке було ліквідовано відповідно до наказу Держагропрому УРСР від 7 квітня 1986 року № 130. Тобто, гуртожиток відносився до державного відомчого житлового фонду.

Відповідно до ст. 24 Житлового кодексу УРСР, для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території.

Виходячи зі змісту Положення про житлово комунальну контору кооперативно державного об'єднання „Чернігівоблагробуд" Украгробуду та Статуту ЖКП, ці особи являються житлово експлуатаційними організаціями.

Судом відхиляються заперечення позову з тих підстав, право власності на спірне майно виникло у відповідача з дня реєстрації його статуту, тобто з 1999, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

Надані в якості доказів акт приймання-передачі від 18.03.1987, список будівель і споруд, які передаються Житлово-комунальній конторі об'єднання «Чернігівоблагробуд», довідка розшифровка статті балансу «Основні засоби» відповідача станом на 01.04.1999, акт приймання-передачі майна, яке увійшло у статутний фонд та повне господарське володіння ЖКП який затверджено наказом Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд» від 28.04.1999, не є належними та допустимими доказами на підтвердження правомірності включення спірного гуртожитку до статутного фонду відповідача, оскільки об'єднання „Чернігівоблагробуд" не було власником спірного гуртожитку.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що гуртожиток був переданий на підставі наказу об'єднання „Чернігівоблагробуд" від 16.03.1987р. № 78 на баланс житлово комунальної контори для забезпечення схоронності житлового фонду і належного його використання.

З моменту реорганізації житлово комунальної контори і на день розгляду даної справи судом спірна будівля перебуває на балансі відповідача. Однак знаходження майна на балансі підприємства не підтверджує права власності балансоутримувача на це майно.

Згідно п.1 ч.1 ст.2, ч.1 ст.3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальними засадами державної реєстрації прав є:

гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

публічність державної реєстрації прав;

внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідачем не було зареєстровано право власності на спірний гуртожиток до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» хоча і Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966р., затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР та погодженою з Заступником Голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966р. (чинної на момент передачі гуртожитку на баланс житлово комунальної контори), і Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998р. № 121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.1998р. за № 399/2839 (чинної на момент створення відповідача), було передбачено обов'язкову реєстрацію таких прав.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження набуття ним на законних підставах права власності на спірний гуртожиток.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР (ч. 2 ст. 5 Житлового кодексу УРСР).

З 15.04.1991 був введений в дію Закон Української РСР „Про власність" в статті 1 якого вказано, що житловий фонд становить складову частину національного багатства України і є власністю народу України.

Положеннями ст. ст. 31, 35 цього Закону було визначено, що до державної власності в Українській РСР належать загально державна (республіканська) власність і власність адміністративно територіальних одиниць (комунальна власність). Об'єктом права комунальної власності є, зокрема, державний житловий фонд.

В п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 16.03.1991р. № 885-ХІІ „Про введення в дію Закону Української РСР „Про власність" зазначено, що майно, необхідне для задоволення соціально економічних потреб населення відповідної адміністративно територіальної одиниці, підлягає передачі в її комунальну власність до 1 липня 1991 року.

Основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну врегульовані Законом України „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", який набрав чинності з 01.04.1998.

У відповідності з ст. 2 цього Закону, об'єктом передачі згідно з цим Законом є, зокрема, житловий фонд та інші об'єкти соціальної інфраструктури (далі - об'єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Статтею 3 Закону України „Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" встановлено, що ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Особливості передачі об'єктів соціальної інфраструктури визначені в ст. 41 даного Закону згідно положень якої передача об'єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Матеріалами справи підтверджується, що ініціатива щодо передачі гуртожитку в комунальну власність виходила від Корпорації яка є засновником підприємства відповідача на балансі якого перебуває гуртожиток, який є житлово експлуатаційною організацією.

Необхідною умовою для передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність є наявність рішення органу, уповноваженого управляти державним майном.

Таким органом є Фонд державного майна України який відповідно до п.п. й) пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності погоджує (приймає) рішення про передачу об'єктів державної власності в комунальну власність. Також згідно з п.9) ч.1 статті 5 Закону України «Про фонд Державного майна України» Фонд Державного майна України погоджує (приймає) відповідно до законодавства рішення про передачу об'єктів державної власності в комунальну власність.

Чинним законодавством України не встановлено в якій саме формі повинно бути прийнято Фондом державного майна України рішення про передачу об'єктів державної власності в комунальну власність.

За таких обставин суд вважає, що лист Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Чернігівській області від 24.04.2013 до Чернігівського міського голови щодо гуртожитку по АДРЕСА_4 з проханням розпочати роботу по прийняттю вказаного об'єкту державного житлового фонду до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, фактично є рішенням органу, уповноваженого управляти державним майном, про передачу об'єкту соціальної інфраструктури у комунальну власність.

Відповідно до п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об'єктів з комунальної у державну власність.

Як вбачається із матеріалів справи, Міськрадою було надано згоду на передачу гуртожитку з державної у комунальну власність шляхом прийняття рішення від 31.08.2006р. „Про передачу в комунальну власність територіальної громади міста Чернігова житлового фонду та об'єктів соціальної інфраструктури", тобто у визначений законом спосіб та формі.

01.01.2009 набув чинності Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідно до ч.3 ст.1 якого його сфера дії поширюється на гуртожитки, що є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 та 5 частини 1 статті 3, частини 2 статті 14, пункту 1 частини 1 статті 18 вказаного Закону забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів:

- всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад;

- передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону здійснюється в порядку та строки, передбачені Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад, затвердженою законом;

- передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону;

- рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд.

Гуртожитки державної форми власності передаються у власність територіальних громад відповідно до цього Закону на безкомпенсаційній основі.

Органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону: приймають рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону.

Законом України від 21.06.2012 №16/5861 затверджено Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад на 2012-2015 роки відповідно до Загальної частини якої громадяни, які проживають у гуртожитках державної форми власності та на яких поширюється дія зазначеного Закону, можуть приватизувати займані ними житлові приміщення після передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Метою Програми є передача гуртожитків у власність територіальних громад для забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків.

На виконання вказаних законів, рішенням 36 сесії 6 скликання від 30.12.2013 Чернігівської міської ради було затверджено програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Чернігова та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2014-2015 роки. До переліку гуртожитків, які підлягають передачі, увійшов і спірний гуртожиток (п.2 графи приватна форма власності), що перебуває на балансі відповідача.

Набуття власності відповідачем на спірний гуртожиток не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому включення цього гуртожитку до переліку майна приватної форми власності до уваги судом не приймається.

Постановою Кабінету Міністрів України №891 від 06.11.1995 затвердження Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - Положення).

Відповідно до п.5 вказаного Положення передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради.

До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна, місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ і організацій.

Як підтверджується матеріалами справи таку комісію Чернігівською міською радою було створено, однак відповідач відмовився направляти свого представника для участі у роботі комісії, що перешкоджає передачі у комунальну власність спірного гуртожитку.

За змістом ч. 2 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відмова відповідача передати гуртожиток в комунальну власність не дає змогу позивачу 1 здійснювати свої повноваження щодо реалізації прав держави як власника такого об'єкту, пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням ним, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних потреб та забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків.

Також відмова відповідача від передачі гуртожитку у комунальну власність порушує права та інтереси Чернігівської міської ради якою прийнято рішення про програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі позивачів в частині зобов'язання відповідача передати у комунальну власність ? частину гуртожитку, а саме: приміщень підвалу, першого, другого та третього поверхів разом з зовнішніми та внутрішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині позову про зобов'язання відповідача передати у комунальну власність частину гуртожитку разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, а також будівлями, призначеними для їх обслуговування, необхідно відмовити, оскільки прокурором не визначено які саме вбудовані, прибудовані приміщення та будівлі для їх обслуговування підлягають передачі.

Відповідачем та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Чернігівською обласною корпорацією агропромислового будівництва, заявлено про застосування позовної давності.

Так, відповідач зазначає, що рішення Чернігівської міської ради від 31.08.2006 повинно бути реалізоване протягом трьох років, прокурором пропущено строк на звернення до суду з позовом в зв'язку з чим відповідач просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові.

Відповідно до статей 256, 257, ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що спірний гуртожиток є власністю держави і необхідною умовою для його передачі у комунальну власність є рішення органу, який уповноважений управляти державним майном, в даному випадку таке рішення прийнято Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області 24.04.2013 (лист №05-6-01533 Чернігівському міському голові з проханням розпочати роботу щодо прийняття об'єкту державного житлового фонду до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова).

Рішенням Чернігівської міської ради від 30.12.2013 прийнято програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади м. Чернігова та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2014-2015 роки. Додатком №1 до вказаної програми визначено, що спірний гуртожиток підлягає передачі у комунальну власність у 2014-2015 роках.

Отже, про порушення свого права Чернігівська міська рада дізналася 01.01.2016 зі спливом визначеного строку передачі гуртожитку до комунальної власності.

За змістом частин 3 - 5 статті 53 ГПК України, статті 261 Цивільного кодексу України у разі звернення прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, строк позовної давності повинен обчислюватися з дати, коли саме позивачу (тобто органу, в інтересах якого звертається до суду прокурор), стало відомо про порушення його права, а не з моменту, коли про порушене право стало відомо прокурору.

На дату подачі прокурором позову - 02.01.2018, загальний строк позовної давності не сплив і підстави для відмови у позові за заявою позивача про застосування позовної давності відсутні.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі. За змістом ст.45 ГПК України сторонами у судовому процесі є позивач і відповідач.

Отже, заява про сплив позовної давності, зроблена третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору не є підставою для застосування судом позовної давності.

Листом від 17.01.2018 №18-03-00225 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області повідомило, що відомості про спірний гуртожиток в реєстрі об'єктів державної власності, що перебувають в його управлінні відсутні. Чернігівська обласна корпорація агропромилового будівництва створена шляхом реорганізації Чернігівського обласного об'єднання по агропромиловому будівництву «Чернігівоблагробуд». Реорганцізація вказаних підприємств Регіональним відділенням не проводилась. ЖКП «Чернігівоблагропромбуд» в управління Регіонального відділення не перебуває.

Однак, не включення спірної частину гуртожитку до Реєстру, який, як встановлено судом побудовано за рахунок державних капітальних вкладень і який знаходиться на балансі відповідача,не може бути підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з покладенням судових витрат на прокурора та відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Житлово-комунальне підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, АДРЕСА_1, м. Чернігів,14000, код 05388658, передати за актом приймання-передачі у комунальну власність територіальної громади міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, м. Чернігів, вул. Магістрацька, 7, код 04062015, 1/2 гуртожитку державного житлового фонду, розташованого у місті Чернігові по АДРЕСА_1, а саме приміщення підвалу: №№2-4, № 2-5, 2-6, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14, 2-15, 2-20; першого поверху: №№ 1; 2,4,5,6,7,10а,11,12,13,14,14а,14б, 15а, 16,17,18,18а, III, IV, XIV,XV, XVI,XVII (9), XXI; другого поверху: №№ XXII (53), XXIII (54), XXIV, XXV(23), XXVI, XXVII, XXIX, XXX, XXXI (37), XXXII, XXXIII (38), XXXIV, XXXV, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46-1, 46-2, 46-3, 48, 49; третього поверху: № № XXXVI, XXXVII, XXXVIII, XXXIX, ХХХХ, ХХХХ1, ХХХХІ1, ХХХХІІІ, ХХХХІV, ХХХХV, ХХХХVІ, ХХХХVІІ, ХХХХVІІІ, ХХХХІХ, L, 50, 51, 52, 53-1, 53-3, 53-4, 55, 56-1, 57-2, 57-3, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66-1, 66-3, 66-4, 68-1, 68-3, 68-4, 70, 71, 72, 73-1, 73-3, 73-4, 75 разом з зовнішніми та внутрішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, АДРЕСА_1, м. Чернігів, 14000, код 05388658, на користь прокуратури Чернігівської області , м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9 (одержувач: прокуратура Чернігівської області, р/р 6008, МФО 820172, код 02910114, банк ДКСУ м. Київ) 800 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 10.04.2018.

Суддя Ю.В. Федоренко