ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

06 квітня 2018 року Справа № 915/246/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.

розглянувши заяву №35 від 23.03.2018 Фермерського господарства «Південні Лани» про забезпечення позову у справі

За позовом: Фермерського господарства «Південні Лани», 57210, Миколаївська область, Вітовський район, смт.Воскресенське, вул.Соборна, 58

До 1-го відповідача: Вітовської районної державної адміністрації, 54050, м.Миколаїв, пр.Богоявленський, 306

До 2-го відповідача: Первомайської загальноосвітньої школи I-III ступенів, 57232, Миколаївська область, Вітовський район, смт.Первомайське, вул.Ювілейна, 13

про: визнання права ФГ Південні Лани» на проведення сільськогосподарських робіт по вирощуванню та збиранню врожаю озимих зернових

26.03.2018 Фермерське господарство «Південні Лани» звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №26 від 23.03.2018 в якій просить суд визнати право Фермерського господарства «Південні Лани» на проведення сільськогосподарських робіт по вирощуванню та збиранню врожаю озимих зернових на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:0500 площею 156,0612 в межах Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, які засіяні ним у відповідності з договором суборенди цієї земельної ділянки від 28.03.2012 з додатковими угодами.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається зокрема, на ч.4 ст.8, ст.25, ст.27, ч.1, 2 ст.28, ч.1 ст.31, ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», ст.651, 652 Цивільного кодексу України, п.33, п.34, п.35, п.36 Договору суборенди землі від 28.03.2012.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.03.2018 позовну заяву №26 від 23.03.2018 Фермерського господарства «Південні Лани» залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків при поданні позовної заяви.

05.04.2018 Фермерським господарством «Південні Лани», подана заява №35 від 23.03.2018 про забезпечення позову в якій просить суд:

- заборонити Вітовській районній державній адміністрації Миколаївської області укладати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0500 площею 156,0612 га в межах Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області та передати її у користування іншим особам до вирішення судом по суті спору за позовом Фермерського господарства «Південні Лани».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник (позивач) зазначає наступне.

28.03.2012 р. між позивачем та відповідачем - 2 укладено договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0500 загальною площею 156,0612 га для ведення підсобного сільського господарства на території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області строком на 5 місяців. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області 02.10.2012 р., а земельна ділянка передана позивачу за актом прийому-передачі від 05.10.2012 р. згідно з п.16 договору. Листом від 11.09.2012 р. за № 3626/01-22/3-12 відповідач - 1 надав згоду відповідачу - 2 на передачу в суборенду вказаної земельної ділянки.

10.12.2012 р. між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору суборенди, згідно з якою збільшили строк суборенди до 15 років. Ця угода зареєстрована тим же органом 11.12.2012.

У зв'язку з прийняттям відповідачем 1 розпорядження від 14.03.2017 р. № 101-р про збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати, укладенням між відповідачем - 1 з відповідачем - 2 відповідної додаткової угоди від 20.03.2017 р. до укладеного між ними договору оренди вищевказаної земельної ділянки від 14.02.2012 р., у якій ці позиції також збільшені відповідним чином, Відповідач 2 направив Позивачу лист від 10.05.2017 р. № 152, у якому відповідно до умов Договору суборенди повідомив позивача про збільшення розміру орендної плати до 8 %(замість 1,5%) від нормативної грошової оцінки та про необхідність сплачувати 2% від нормативно-грошової оцінки у вигляді благодійної допомоги навчальному закладу. Позивач погодився з висунутими йому новими умовами, підписав відповідну додаткову угоду до договору суборенди та 27.07.2017 р. проведена її державна реєстрація.

Листом від 20.02.2018 р. № 60 відповідач - 2 направив позивачу пропозицію щодо розірвання договору суборенди. У вказаному листі повідомив, що відповідачі достроково розірвали укладений між ними договір оренди вищевказаної земельної ділянки від 14.02.2012 р. та запропонував достроково розірвати договір суборенди з направленням проекту угоди про дострокове розірвання договору суборенди. Не погодившись із вказаною пропозицією позивач 21.02.2018 направив на адресу відповідачів лист. На цей лист Відповідач 2 не надав відповіді до цього часу, а в.о. керівника відповідача - 1 замість відповіді по суті направила йому лист від 03.03.2018 р. № 734/01-19/7-18, у якому з посиланням на ст.8 Закону України «Про оренду землі» вказала, що «... договір оренди землі припинив чинність 12.10.2017 року згідно даних, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється. Тому, договір суборенди є таким, що припинений...», та що суборендар не має переважного права оренди. Вказує, що за наявної у позивача інформації відповідач - 1 має намір з порушенням закону передати вищевказану земельну ділянку в оренду іншому суб'єкту господарювання, який може у позасудовому порядку перешкодити позивачу вести на ній господарську діяльність, у зв'язку з чим є висока ймовірність спричинення незаконними діями відповідачів значних збитків позивачу і, як наслідок, у регресному порядку, їм же самим, у зв’язку з цим на підставі ст. ст. 137, 138 ГПК України просить суд застосувати заходи забезпечення позову.

У відповідності до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов’язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов’язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об’єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв’язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Таким чином, із змісту вищенаведених процесуальних норм вбачається, що необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, в тому числі:

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно зі ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем-1 дій, спрямованих на передачу земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0500 площею 156,0612 га в межах Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області в оренду іншому суб’єкту господарювання.

Посилання позивача на наявну у нього інформацію про намір відповідача – 1 передати земельну ділянку іншому орендарю є безпідставним, оскільки не містить підкріплення жодним доказом.

Позивачем не доведено адекватність засобу до забезпечення позову.

Позивачем не доведено належними засобами доказування, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Враховуючи, що позивачем в порушення загальних вимог, передбачених ст.73,74, 76-79 ГПК України, належних доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування визначених заходів до забезпечення позову до суду не надано, то у задоволенні заяви Фермерського господарства «Південні Лани» про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Згідно ч. 8 ст. 140 ГПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 136, 137, 138, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви №35 від 23.03.2018 Фермерського господарства «Південні Лани» про забезпечення позову – відмовити повністю.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно ст.ст.254, 255 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.О. Семенчук