РІШЕННЯ

10 квітня 2018 року Справа № 913/86/18

Провадження №13/913/86/18

Господарський суд Луганської області в складі головуючого судді Яресько Б.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 55 286 грн 57 коп.

За участю:

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

Представники учасників справи:

Від позивача ОСОБА_1 довіреність № 14-85 від 14.04.2017 р.

Від відповідача ОСОБА_2 довіреність № 06-05-34 від 05.03.2018 р., ОСОБА_3 довіреність № 06-05-33 від 05.03.2018 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного підприємства Сєвєродонецька теплоелектроцентраль (далі - відповідач) 3% річних в сумі 49654 грн 04 коп. та інфляційні втрати в сумі 5632 грн 53 коп. Також просить стягнути в відповідача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі продажу №2062/15-ТЕ-20 від 25.11.2014 р., а саме відповідач не виконав оплату за переданий газ у строк визначений п.6.1 договору. Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 20.02.2018 р. суд визнав матеріали позовної заяви достатніми для прийняття до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи на 19 березня 2018 року.

19 березня 2018 року на адресу Господарського суду Луганської області надійшов відзив №06-05-40 від 12.03.2018 р. на позовну заяву, за яким відповідач просить суд відмовити позивачу в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що заборгованість за договором була сплачена ним в повному обсязі до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 р. № 1730-VIII і тому відповідно до ч. 3 ст. 7 зазначеного закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

В судовому засіданні була оголошена перерва на 10 квітня 2018 року.

10.04.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач заперечує проти доводів відповідача, та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні 10.04.2018 р. представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги. Представники відповідача проти задоволення позову заперечують.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області встановив наступне.

Позивачем Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та відповідачем ОСОБА_4 підприємством «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» 25.11.2014 р. був укладений договір № 2062/15-ТЕ-20 купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 74952893,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Оплату за одержаний природний газ відповідач здійснив в повному обсязі, але з порушенням строків встановлених п. 6.1. договору.

Позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 49654,04 грн. та інфляційні втрати в сумі 5632 грн 53 коп. нараховані відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на заборгованість, яка існувала за спірним договором до 21.01.2016 р.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на положення ч. 3 ст. 7 Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 р. № 1730-VIII.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 N 1730-VIII (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною другою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.08.2017 р. № 189 «Про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання» відповідача включено до теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання.

Частиною третьою статті 7 Закону, якою окремо врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Встановивши, що станом на день набрання чинності Законом (30.11.2016) відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором, враховуючи, що відповідач є теплогенеруючою організацією і на нього поширюється дія Закону, а також беручи до уваги те, що застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, суд вважає, що нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати, які є предметом позову, не підлягають стягненню з відповідача в силу імперативних приписів Закону (як такі, що не нараховуються), оскільки здійснення захисту прав позивача на нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних за наявності імперативної норми Закону, яка обмежує позивача в цьому праві та задоволення такого позову, суперечитиме як наведеній нормі Закону, так і принципам розумності, справедливості та належного урядування.

За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача, що містяться у відповіді на відзив, щодо необхідності судового рішення для нарахування та відображення в бухгалтерському обліку 3% річних та втрат від інфляції, для подальшого їх списання в порядку передбаченому Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

З врахуванням викладеного в позові слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 13.04.2018

Суддя Б.В. Яресько

згідно з оригіналом

помічник судді С.М. Ногін

13.04.2018