РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2018Справа № 910/19969/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг»

до відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Представники:

від позивача Єдноралюк О.І. (за дов.)

від відповідача Каракоця О.Р. (за дов.)

від третьої особи не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого напису № 9978 від 20.10.2017, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з позивача 13904228,60 грн. за кредитним договором № DNHSLNI06635 від 16.06.2015 таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

Як стало відомо позивачу, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55014358 від 30.10.2017.

Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. № 9978 від 20.10.2017.

Позивач вважає, що заборгованість (9294186,56 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 2112878,41 грн. - залишок заборгованості за відсотками, 500 грн. - штраф (фінансова частина), 661939,465 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості), 1831724,17 грн. - залишок заборгованості за винагородою), визначена в виконавчому написі, є спірною, на що вказують такі факти:

- сума, вказана в письмовій вимозі від 17.10.2017 про усунення порушень кредитного договору № DNHSLNI06635 від 16.06.2015, становить 13901278,60 грн.. Вимога, яка надійшла до позивача, підписана особою, повноваження якої нічим не підтверджені;

- нарахування відповідачем штрафу є незаконним і суперечить положенням ч. 4 ст. 231 ГК України.

Суд своєю ухвалою від 14.11.2017 порушив провадження у справі № 910/19969/17, залучив до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну.

Суд своєю ухвалою від 07.12.2017 вжив заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» 13904228,60 грн. за кредитним договором № DNHSLNI06635 від 16.06.2015 на підставі виконавчого напису № 9978 від 20.10.2017, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною (ВП № 55014358).

26.02.2018 Київський апеляційний господарський суд скасував ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2017.

Під час розгляду справи суд витребував у приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни матеріали нотаріальної справи щодо оформлення виконавчого напису № 9976 від 20.10.2017.

Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна надала суду відповідні матеріали, зазначивши, що виконавчий напис вчинено в межах та з дотриманням вимог чинного законодавства та укладеного договору, а також просив розглянути справу за його (приватного нотаріуса) відсутності.

18.01.2018 суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позовні вимоги відхилив у наданому суду відзиві з огляду на таке.

Письмову вимогу від 17.10.2017 про усунення порушень за кредитним договором № DNHSLNI06635 від 16.06.2015 підписав ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності № 2124-К-Н-Н, виданої 30.01.2017, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Каримовою Н.С., за реєстровим № 1064. Ця довіреність на момент підписання вимоги була чинною. Актуальність довіреності позивач міг перевірити на офіційному сайті https://doc.privatbank.ua/PrivatDoc/Procuraces/Html/APBPrc.jsp.

Позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості жодними документами, тобто не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі.

Відповідач просив стягнути борг частинами та вчинити виконавчий напис на копії кредитного договору, що не суперечить нормам чинного законодавства.

До суми стягнення включені 3000,00 грн., які є витратами нотаріуса за вчинення виконавчого напису, стягнення яких передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Законом України «Про нотаріат».

Нарахування штрафних санкцій передбачено умовами договору, які в судовому порядку не змінювались та не визнані недійсними.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

16.06.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Приват Лізинг» (позичальник) та публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (банк) уклали кредитний договір № DNHSLNI06635 (далі - Договір), відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у формі невідновлюваної кредитної лінії в національній валюті.

За користування кредитом позичальник сплачує проценти, винагороду (розділ А Договору).

Згідно з п. 2.3.2 Договору, у разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання за цим Договором, банк має право, серед іншого, змінити умови цього Договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов'язань за цим Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому, згідно із ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, здійснити одностороннє розірвання Договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату Договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії Договору позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання за цим Договором. Одностороння відмова від цього Договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов'язань за цим Договором.

У розділі 5 Договору сторони погодили сплату позичальником штрафу за порушення будь-якого із зобов'язань, передбачених Договором.

17.10.2017 банк надіслав позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату 13901728,60 грн., з яких:

- заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9294186,56 грн.;

- заборгованість за відсотками у розмірі 2112878,41 грн.;

- заборгованість за винагородою у розмірі 1831724,17 грн.,

- штраф (фіксована частина) 1000 грн.;

- штраф (відсоток від суми заборгованості) 661939,46 грн.

Вказану вимогу підписав ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності № 2124-К-Н-Н, виданої 30.01.2017, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Каримовою Н.С., за реєстровим № 1064.

Оскільки позичальник не задовольнив вимогу банку, останній звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни з заявою № б/н від 20.10.2017 про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору № DNHSLNI06635 від 16.06.2015 для стягнення боргу у розмірі 13901228,60 грн. частинами за вищевказаним кредитним договором.

20.10.2017 приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис за реєстровим № 9978 за строк - два роки чотири місяці один день, а саме: з 16.06.2015 по 17.10.2017 суми стягнення частинами 13901228,60 грн.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 № 1172 (в редакції на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису) передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;

б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

У п. 2 вказаного акта визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Пунктом 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

При цьому, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно із п. 3.5 глави 16 вищевказаного Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.05.2015 у справі 6-158цс15).

На виконання зазначених вимог законодавства відповідач надав нотаріусу оригінал кредитного договору та виписку з рахунка боржника.

Відповідно вимог до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися:

дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

найменування та адреса стягувача;

найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

строк, за який провадиться стягнення;

суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

номер, за яким виконавчий напис зареєстровано;

дата набрання юридичної сили;

строк пред'явлення виконавчого напису до виконання.

Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Згідно з п. 5.3 Порядку, якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

Оскільки Банк просив стягнути борг частинами, виконавчий напис було вчинено на копії Договору, що не суперечить з п. 5.3 Порядку.

Також не суперечить нормам чинного законодавства внесення до суми стягнення 3000,00 грн. витрат нотаріуса за вчинення виконавчого напису.

Відповідно до розділу 6 Порядку, за заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

У 5 розділі Договору сторони погодили такий вид відповідальності позичальника як штраф.

Оцінюючи доводи позивача, що п. 5.8 Договору суперечить чинному законодавству, суд виходить з чинності цього пункту Договору, у зв'язку відсутністю доказів зміни, розірвання або визнання його недійсним

Отже, нарахування штрафних санкцій та вчинення виконавчого напису здійснене в межах та з дотриманням чинного законодавства та укладеного Договору.

Позивач не навів як доказів порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і обставин неправомірності вимог відповідача, з якими він звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином не доведені, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.04.2018.

Суддя С. А. Ковтун