ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" квітня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3270/17

Господарський суд Одеської області

у складі судді Цісельського О.В.

при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність, ОСОБА_2 довіреність

від відповідача1: ОСОБА_3 довіреність

від відповідача 2: не з'явився

від третьої особи: ОСОБА_1 довіреність

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за позовом: Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

до відповідачів: Одеської міської ради та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

про визнання незаконними та скасування окремих положень рішень та розпоряджень

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач, Дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (надалі ДП "Санаторій Лермонтовський") звернувся до Господарського суду із позовною заявою до Одеської міської ради (ОМР) та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (Приморська РА) в якій просить визнати незаконними та скасувати окремі положення:

п. 4.2 рішення ОМР "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси обєктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця" № 426- ХХЇІІ від 28.04.2000 р, щодо внесення змін до рішення міської ради № 460-ХХ1І1 від 09.12.1999 р. "Про передачу будівель та споруд здравниць Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця"" в частині включення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а;

п. 1.2 рішення ОМР "Про передачу будівель та споруд здравниць Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця"" № 460-ХХПІ від 09.12.1999 р., зі змінами, внесеними рішенням ОМР "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси обєктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв Закритого акціонерного товариства (ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"" № 926-ХХІІІ від 28.04.2000 р., в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а;

п. 1 розпорядження Одеського міського голови "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця" № 243-01р від 31.03.2000 р в частині розпорядження головам Приморської, Суворовської, Київської райадміністрацій, управлінню житлово-комунального господарства провести прийом-передачу на баланс житлових підприємств житлових будинків, сімейних. гуртожитків, будівель за адресою: вул. Чорноморська, 2а, з усіма вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами тепло-, водопостачання, водовідведення в існуючому технічному стані".

п. 1 та п. 2 розпорядження Приморської РА "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморській. 2-а Тополевій 117, Піонерській, 3, 28, по пров. Обсерваторному, 2, 6 у м. Одесі, виданих - "Укрпрофоздоровниця"" № 1158 від 29.11.2001 р. в частині анулювання свідоцтва право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2-а, у м. Одесі, виданого ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" (п. 1 Розпорядження) та розпорядження ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2(п. 2 Розпорядження).

Викладені у позовній заяві вимоги, обґрунтовані тим, що позивач є власником нежитлових приміщень першого поверху ясла-садок "Чайка", загальною площею 794, 1 м2, що розташовані за адресою: Одеська обл.. м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

Однак, позивач вказує, йому нещодавно стало відомо про те, що протягом 1999-2001р.р. ОМР, Одеським міським головою та Приморською районною РА приймались оскаржувані рішення, окремі положення яких, на його думку, прийняті з порушенням норм Закону, у звязку з чим їх слід визнати незаконними та скасувати виходячи з того, що Федерація незалежних профспілок України, правонаступником якої є Федерація професійних спілок України, та Фонд соціального страхування України уклали установчий договір про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Внеском Федерації професійних спілок України до Статутного капіталу новоутвореного товариства стали майнові комплекси санаторно-курортних закладів, до яких, в тому числі, увійшли нежитлові приміщення першого поверху № 101 по вул. Чорноморській, 2а, в м. Одесі.

23.06.1999р. Збори акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" прийняли рішення "Про передачу житла та трьох оздоровниць в комунальну власність м. Одеси", відповідно до якого було вирішено дозволити передачу у комунальну власність м. Одеси житлового фонду Одеського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" площею 20850 м2; доручити голові Правління ЗАТ укласти договір з Одеським міськвиконкомом про передачу згаданих обєктів в комунальну власність з врахуванням також умов погашення боргів та сплату податків. Умови договору попередньо погодити з управлінням майном Федерації профспілок України.

Однак, рішення ОМР №460-ХХІІІ від 09.12.1999 року, розпорядження Одеського міського голови № 243-01р від 31.03.2000 р. та рішення ОМР № 926-ХХІІІ від 28.04.2000 р. були прийняті за відсутності необхідних повноважень на розпорядження майном ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", тобто, при їх прийнятті ОМР проігнорувала вимоги п.2 рішення Зборів акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 2.06.1999 р., щодо укладання з Одеським міськвиконкомом договору про передачу майна ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" в комунальну власність, вирішення питання щодо умов погашення боргів та сплату податків, а також умови попереднього погодження зазначеного договору з управлінням майном Федерації профспілок України.

Як вказує позивач, ОМР чи її виконавчим органом умови договору, який би регулював питання щодо передачі належних ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірних нежитлових приміщень у комунальну власність м. Одеси із з управлінням майном Федерації профспілок України погоджені не були, договір, який був передбачений рішенням Зборів акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 2.06.1999 р., між ОМР чи її виконавчим органом та ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", укладений не був.

Отже, на думку позивача, фактичного та юридичного переходу права власності від ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до територіальної громади міста Одеси на підставі оспорюваних актів не відбулось.

Крім того, позивач зазначає, що 13.03.2000р. ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" звернулось до Приморської РА з питанням про реєстрацію будинків в ОМБТІ та РОН з оформленням свідоцтв права власності в тому числі житлового будинку за адресою: вул. Чорноморська, 2а.

18.05.2000р. Приморською РА було видано розпорядження №474, на підставі якого ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" отримало свідоцтва про право власності, в тому числі і Свідоцтво про право власності №8 на багатоквартирний будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, №2-а, яке було зареєстровано у КП ОМБТІ та РОН 26.06.2000 р. за № 3298-стр.41-кн20м/с.

Після оформлення права власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" в 2003 році передало нежитлові приміщення першого поверху ясла-садок "Чайка", загальною площею 794, 1 м2, що розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вулиця Чорноморська, будинок 2а, ДП "Санаторій "Лермонтовський", яке, в свою чергу, передало їх в користування новоствореній філії "Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) "Чайка" для розміщення дошкільного навчального закладу.

Як вказує позивач, з 2003р. він на законних підставах використовує нежитлові приміщення Ясел-садку "Чайка" для здійснення господарської діяльності з надання освітніх послуг, пов'язаних з одержанням дошкільної освіти за напрямом виховання і навчання дітей дошкільного віку. Проте, позивач зазначає, що нещодавно йому випадково стало відомо, що 29.11.2001 р. Приморською РА було видано розпорядження №1158, яким було анульовано свідоцтва про право власності на житлові будинки, в тому числі, на житловий будинок по вул. Чорноморська, 2а та було зобов'язано КП ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію свідоцтва про право власності на зазначений будинок.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2017р. матеріали справи № 916/3270/17 (вх.№3508/17 від 28.12.2017р.) було розподілено до розгляду судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суд від 02.01.2017р. позовну заяву (вх.№412/17 від 14.02.2017р.) було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/392/17 із призначенням її до розгляду в підготовчому засіданні на 23.01.2018р. та встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 19.01.2018р.

18.01.2018р. до канцелярії Господарського суду від відповідача ОМР надійшла заява про відвід судді (вх.№2-301/18), в якості підстав для відводу відповідач ОМР, зазначив, що суддею розглядалася справа №916/392/17 за позовом Департаменту комунальної власності ОМР до ДП "Санаторій "Лермонтовський" за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОМР, в якій позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ДП "Санаторій Лермонтовський" з нежитлових приміщень першого поверху № 101, загальною площею 794,1 м2, які розташовані з а адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за результатами розгляду якої у позові було відмовлено.

На думку ОМР, суддя під час розгляду справи №916/392/17 сформував свою правову позицію щодо належності спірного майна ДП "Санаторій "Лермонтовський", а також щодо незаконності оспорюваних актів.

Ухвалою Господарського суду провадження у справі №916/3270/17 до вирішення питання про відвід судді Цісельського О.В. від справи №916/3270/17 було зупинено.

На підставі розпорядження керівника апарата суду № 25 від 19.01.2018р. у звязку із зупиненням провадження у справі №916/3270/17 до вирішення питання про відвід судді за заявою ОМР (вх.№2-301/18 від 18.01.2018р.), відповідно до ч.3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України, було призначено повторний автоматичний розподіл для розгляду зазначеної заяви у справі №916/3270/17.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018р. суддю Невінгловську Ю.М. було визначено для розгляду заяви ОМР (вх. №2-301/18 від 18.01.2018р.) про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/3270/17.

22.01.2018р. ухвалою Господарського суду заяву ОМР про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи №916/3270/17 від 18.01.2018р. було залишено без задоволення.

23.01.2018р. ухвалою Господарського суду провадження у справі №916/3270/17 було поновлено, учасників справи було повідомлено про час та місце проведення підготовчого засідання.

26.01.208р. відповідачем - ОМР до суду було надано відзив (вх. № 1784/18) із клопотанням про відновлення строку на його подачу.

Відповідно до ч.8 ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Як зазначив відповідач, ухвалу Господарського суду Одеської області від 02.01.2018р. він отримав лише 11.01.2018 р. ОМР був необхідний час для формування правової позиції у справі та дослідження документів, які були додані до позовної заяви, зазначене, на думку Одеської міської ради, є поважною причиною для пропуску встановленого судом процесуального строку для подання відзиву у межах ч.8 ст.165 ГПК України.

З огляду на зазначене, суд задовольнив заяву ОМР про поновлення процесуального строку для подання відзиву у справі №916/3270/17, відзив було долучено до матеріалів справи.

Відповідно до відзиву, відповідач проти позову заперечує,виходячи з наступного.

По-перше, ОМР вважає, що даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів та не підлягає розгляду у порядку господарського судочинства з огляду на наступне.

Позивач просить визнати незаконними та скасувати окремі положення оспорюваних актів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він нібито є власником нежитлових приміщень першого поверху ясла-садок "Чайка", загальною площею 794,1 м2, за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а. При цьому, 31.10.2017р. за позивачем зареєстровано право власності на зазначений обєкт нерухомого майна. Підставою реєстрації права зазначено акт приймання-передачі нерухомого майна ДП "Санаторій "Лермонтовський" та Одеського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 24.04.2003р. б/н; акт приймання передачі нерухомого майна Федерації незалежних профспілок України та АТ "Укрпрофоздоровниця" від 24.01.1992р. б/н; протокол №3 та рішення №3/1 загальних зборів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 22.01.2003р.

Однак, позивачем подано позовну заяву немайнового характеру про визнання незаконними та скасування окремих положень оспорюваних актів без визнання за ним право власності на майно, що підтверджується сплатою судового збору за подання заяви немайнового характеру.

З огляду на те, що оскаржувані у даній справі акти прийнято протягом 2000-2001р., а право власності за позивачем зареєстровано у 2017 році на підставі інших документів, ОМР вважає, що вимоги про визнання незаконними та скасування окремих положень оспорюваних актів не порушують право позивача на нерухоме майно загальною площею 794,1 м2, за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а, та не є похідними від спору щодо такого майна.

Таким чином, ОМР вважає, що у даній справі відсутній спір про право власності на майно за вказаною адресою, адже, за ДП "Санаторій "Лермонтовський" зареєстровано право власності на підставі документів, які не мають жодного відношення до оскаржуваних актів.

Крім того, ОМР вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним з огляду на те, що правової підставою для звернення до суду може бути виключно захист права та охоронюваних законом інтересів позивача, в той час як прийняття судового рішення на користь позивача у даній справі не буде мати наслідком поновлення його прав чи захист його охоронюваних законом інтересів з огляду на наступне.

На думку відповідача, ДП "Санаторій "Лермонтовський" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом, задоволення вимог якого не є захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права та законного інтересу позивача.

Оскаржувані акти, окремі положення яких просить визнати недійними позивач, не є джерелом виникнення субєктивних прав у ДП "Санаторій "Лермонтовський" з огляду на те, що, як вже було зазначено вище, права приватної власності на нерухоме майно загальною площею 794,1 м2, за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а, зареєстровано за позивачем на підставі інших актів.

При цьому, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ДП "Санаторій "Лермонтовський" створено 19.03.2003 р.

Зазначений факт, як зазначає відповідач, свідчить про те, що оскаржені акти, прийняті протягом 2000-2001рр., не можуть порушувати права та інтереси юридичної особи, яка ще не була створена в момент їх прийняття. Відповідно до цього, скасування спірних актів не матиме жодного правового наслідку для права власності позивача.

ОМР стверджує, що посилання позивача на те, що оскаржене розпорядження Приморської РА №1158 від 29.11.2001р. було видано з грубим порушенням вимог законодавства України не відповідає дійсності з огляду на наступне.

Так, в Рішенні №7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. При прийнятті оскаржуваного розпорядження Приморської РА 18.05.2000р. №474 у позивача не виникло субєктивних прав, адже на момент анулювання право власності на підставі цього свідоцтва зареєстровано не було.

Крім того, ОМР із посиланням на п. б ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції станом на 29.11.2001 р.) яким врегульовано повноваження місцевих рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку, зазначає що Приморська РА на момент видачі розпорядження про анулювання свідоцтв про право власності від 29.11.2001 р. № 1158 входила до системи органів місцевого самоврядування територіальної громади міста Одеси, у своїй діяльності щодо видачі спірного розпорядження виконувала делеговані повноваження органів виконавчої влади у сфері обліку обєктів нерухомого майна. Отже, правовий висновок Конституційного суду України, викладений у рішенні від 16.04.2009 року №7-рп/2009, на який посилається у позові позивач, не стосується зазначеної діяльності із обліку житлового фонду відповідно до закону.

Окремо ОМР зазначає, що Цивільний кодекс України від 16.01.2003 р. набрав чинності 01.01.2004 р., тому відповідно до п. 4 його Прикінцевих та перехідних положень він не застосовується до цивільних відносин, що виникли до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2004р.

Також, 26.01.2018р. від відповідача - ОМР до канцелярії суду надійшла заява (вх.№2-484/18) про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до якої відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог посилаючись на те, що пройшов тривалий період часу, коли було винесено оспорюванні рішення та розпорядження, на те що на сьогоднішній день неможливо відновити все, наявне протягом часу прийняття зазначених рішень та розпоряджень, листування між ОМР та ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" для встановлення обізнаності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з приводу прийняття оскаржуваних актів, на сталу практику ЕСПЧ.

19.02.2018р. ухвалою Господарського суду за власною ініціативою строк підготовчого засідання у справі № 916/3270/17 було продовжено на 30 днів.

У звязку із перебуванням судді Цісельського О.В. на лікарняному, підготовче засідання, призначене на 20.02.2018р. не відбулось.

20.02.2018р. від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання (вх.№2-1153/18) про продовження строків підготовчого засідання.

26.02.2018р.ухвалою Господарського суду підготовче засідання суду було призначено на 13.03.2018р.

13.03.2018р. від позивача до канцелярії суду надійшли заперечення (вх.№6862/18) проти заяви позивача про застосування наслідків спливу позовної давності, відповідно до яких він заперечує проти висновків ОМР, виходячи з наступного:

Щодо аргументів ОМР про обізнаність ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з рішенням ОМР № 460-ХХІІІ від 09.12.1999р. ОМР зазначає, що, на її думку, факт обізнаності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з вищезгаданим рішенням підтверджується протоколом зібрання з питання приймання на баланс місцевих рад відомчого житлового фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 31.05.1999р. Однак, ОМР не враховано, що після зібрання з питання приймання на баланс місцевих рад відомчого житлового фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", а саме 23.06.1999р. Збори акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" прийняли рішення "Про передачу житла та трьох оздоровниць в комунальну власність м. Одеси", яким вирішили: дозволити передачу у комунальну власність м. Одеси житлового фонду Одеського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як компенсацію витрат на реконструкцію, ремонт та утримання житла, що передається; доручити голові Правління ЗАТ укласти договір з Одеським МВК про передачу згаданих обєктів в комунальну власність з врахуванням також умов погашення боргів та сплату податків. Умови договору попередньо погодити з управлінням майном Федерації профспілок України.

Так, позивач звертає увагу на те, що між ОМР чи її виконавчим органом та ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" ніколи не укладалось жодного договору, який би регулював питання щодо передачі належних ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірних нежитлових приміщень у комунальну власність м. Одеси, а також Управлінням майном Федерації професійних спілок України не погоджувалися умови будь-якого договору щодо передачі з власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності міста Одеси багатоквартирного будинку (в тому числі спірних нежитлових приміщень), розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а.

Таким чином, позивач вказує, що ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", за відсутності укладеного правочину щодо передачі належних ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірних нежитлових приміщень у комунальну власність м. Одеси, не знало і не могло знати, що ОМР без відома власника буде прийнято рішення №460-ХХІІІ від 09.12.1999р. щодо розпорядження майном ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Позивач зазначає, що протокол зібрання з питання приймання на баланс місцевих рад відомчого житлового фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 31.05.1999 р, на який посилається відповідач ОМР, жодним чином не підтверджує обізнаність ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з оскаржуваним рішенням ОМР №460-ХХІІІ від 09.12.1999р., оскільки: воно було прийняте через шість місяців після зборів з питання приймання на баланс місцевих рад відомчого житлового фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", без повідомлення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" про прийняте рішення; було прийняте без врахування рішення Зборів акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 23.06.1999р., зокрема за відсутності договору, укладеного у встановленому цим рішенням порядку.

Щодо аргументів Одеської міської ради про обізнаність ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з розпорядженням Одеського міського голови № 243-01р від 31 березня 2000р позивач зазначив наступне:

На думку Одеської міської ради, обізнаність ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" з оскаржуваним розпорядженням Одеського міського голови №243-01р від 31.03.2000р. підтверджується протоколом зібрання з питання приймання на баланс місцевих рад відомчого житлового фонду і санаторіїв ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 01.03.2000р., в тому числі підписаним Генеральним директором ДП ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

Однак, позивач звертає увагу на те, що дане зібрання було проведене за відсутності уповноваженої особи ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та, знову ж таки, без врахуванням рішення Зборів акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 23.06.1999р.

Позивач вказує, що підтвердженням того, що ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" не знало про наявність рішення ОМР №460-ХХІІІ від 09.12.1999р. та розпорядження Одеського міського голови №243-01р від 31.03.2000р., є сам факт звернення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"13.03.2000 р. до Приморської РА з проханням про реєстрацію будинків в ОМБТІ та РОН з оформленням свідоцтв про право власності в тому числі житлового будинку за адресою: вул. Чорноморська, 2а.

ОМР жодним чином не доведено фактів обізнаності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та/або ДП "Санаторій "Лермонтовський" з оскаржуваними актами, що свідчить про відсутність обовязкового елементу, необхідного для застосування судом наслідків спливу позовної давності, зокрема, доведення за допомогою належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів факту того, що особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як зазначає позивач, про наявність оскаржуваних актів він дізнався після того, як в кінці серпня 2016 року на його адресу надійшов лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому останнє зазначило, що ним проводиться робота по інвентаризації обєктів, розміщених за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а, які були передані в комунальну власність згідно з рішенням ОМР від 28.04.2000р. №926-ХХІІІ.

Після отримання вищезгаданого листа позивач з метою отримання інформації направив до Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради запит, за наслідками якого підприємству були надані копії оспорюваних актів. Саме так позивач дізнався про існування оспорюваних актів. До отримання листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради позивач ніяким чином не міг знати про рішення та розпорядження, прийняті ще до його створення у 2003 році. При цьому, з 2003 року по серпень 2016 року ОМР взагалі ніяким чином не оспорювала права власності на приміщення, жодного дня не володіла ними і жодних коштів на їх утримання не витрачала.

27.03.2018р. в підготовчому засіданні, Господарський суд оголосив ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 03.04.2018р.

Представники позивача підтримали заявлений позов в повному обсязі, просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 ОМР проти позову заперечує в повному обсязі, просить суд в його задоволені відмовити.

Представник третьої особи ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити.

Відповідача 2 Приморська РА про час та місце судових засідань повідомлявся своєчасно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, наявними в матеріалах справи, а також наявними в матеріалах справи копіями реєстру поштових відправлень суду та витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якого вбачається, що поштові відправлення були вручені під час доставки (з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958). Про поважність причини неявки судові засідання, суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, своєї позиції щодо позову суду не надали.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Саме таку правову позицію висловив ВС КГС в своєї постанові у справі №911/1163/17 від 03.03.2018р.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у справі, суд встановив:

04.12.1991р. Федерація незалежних профспілок України, правонаступником якої є Федерація професійних спілок України, та Фонд соціального страхування України уклали установчий договір про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

23.06.1999р. загальними зборами ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" було прийнято рішення "Про передачу житла та трьох оздоровниць у комунальну власність м. Одеси" відповідно до якого збори вирішили, зокрема, дозволити передачу у комунальну власність м. Одеси житлового фонду Одеського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" площею 20,85 тис. м2 та трьох оздоровниць санаторіїв "Фонтан", "Жемчужина" та будинку відпочинку "Маяк", як компенсацію витрат на реконструкцію, ремонт та утримання житла, що передається та доручено голові Правління ЗАТ укласти із Одеським міськвиконкомом договір про передачу згаданих обєктів в комунальну власність з врахуванням також умов погашення боргів та сплату податків. Умови договору попередньо погодити із управлінням майном Федерації профспілок України.

09.07.1999р. Виконавчим комітетом ОМР було прийнято рішення № 601 "Про передачу відомчого житлового фонду, будівель та споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності міста", відповідно до якого було ухвалено, зокрема, прийняти до комунальної власності міста житлові будинки по вул. Піонерській, 28; Тополевій, 17; пров. Обсерваторному, 6; вул. Чорноморська, 2-а, тощо (п.1.)

Відповідно до п.2 зазначеного рішення було доручено ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", управлінню житлово-комунального господарства оформити акти прийняття-передачі вищевказаних житлових будинків, будівель та споруд здравниць, зовнішніх інженерних мереж до комунальної власності міста, передаточний фінансовий план обєктів житлово-комунального господарства на 1999р.

Пунктом 3 рішення було зобовязано ЗАТ "Одесводоканал", ОООО "Одестеплокомуненерго", ТМ ВАТ "Одесобленерго", Одеські електричні мережі, ВАТ "Одесагаз", прийняти на баланс зовнішні інженерні мережі тепло-водо-електро-газопостачання вищевказаних житлових будинків, здравниць у існуючому технічному стані, безоплатно.

Приморську та Суворовську райадміністрації було зобовязано прийняти на баланс місцевих рад вищевказані житлові будинки (п.4. зазначеного рішенням).

Пунктом 7 рішення ОМБТІ та РОН було зобовязано внести зміни до реєстраційних документів з зазначенням власника житлових будинків, будівель та споруд, визначених у п.1 рішення Одеська міська рада.

09.12.1999 року ОМР було прийнято рішення №460 "Про передачу будівель і споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", відповідно до п.1 якого було вирішено прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Одеси: будівлі та споруди відділення № 1 санаторію "Перлина" (колишній санаторій "Якір"), розташований за адресою: м. Одеса, вул. Амундсена, 51 (п.1.1.); після повного погашення заборгованості ЗАТ "Укрпрофоздоровниця": житлові будинки, розташовані на вул. Піонерській, 28, вул. Тополевій, 17, пров. Обсерваторному, 6, вул. Чорноморській, 2-а (п.п.1.2.1. п.1.2.), тощо.

Відповідно до п.2 зазначеного рішення Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості (ОМБТІ та РОН) внести зміни до реєстраційних документів із зазначенням Одеської міської ради власником будівель та споруд санаторію "Перлина", зазначених в п.1 рішення.

У відповідності до п.4 рішення було вирішено відмінити рішення МВК ОМР № 601 від 09.07.1999 року "Про передачу відомчого житлового фонду, будівель та споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності міста".

13.03.2000р. ЗАТ "Укрпрофздравниця" листом за №10-14/60 звернулось до Приморської райадміністрації із листом №10-14/60 в якому просило оформити свідоцтва про право власності на належні йому будинки, в тому складі на житловий будинок: по вул. Чорноморська, 2-а.

31.03.2000 року Одеським міським головою було винесено розпорядження №243-01р "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків. будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) Укрпрофоздоровниця", п.1 якого уповноважено голів Приморської, Суворовської та Київської райадміністрації, управління житлово-комунального господарства провести прийом-передачу на баланс житлових підприємств житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель за адресами: вул.. Піонерська, 3, 28, 28/1, вул. Тополєва, 17, пров. Обсерваторний, 6, вул. Чорноморська, 2а, вул. Затонського, 19, вул.. Дача Ковалевського, 81 з усіма вбудованими та прибудованими - нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами тепло-, водопостачання, водовідведення в існуючому технічному стані.

Пунктом 3 зазначеного розпорядження уповноважено Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості внести зміни у реєстраційні документи з зазначенням власника на житлові будинки, сімейні гуртожитки та будівлі - Одеська міська рада.

28.04.2000 року Одеською міською радою було прийнято рішення № 426 "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси об'єктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" відповідно до п.1 якого було надано згоду щодо передачі з колективної власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в існуючому технічному стані: будівель та споруд, котелень, трансформаторної, інженерних мереж водо-, тепло-, електропостачання, водовідведення санаторію "Перлина", розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 81, м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 101 (п.1.2.); будівель та споруд, котелень, трансформаторної, інженерних мереж водо-, тепло-, електропостачання, водовідведення санаторію "Фонтан", розташованих за адресами: м. Одеса, вул. Д.Донського, 5, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58.

Пунктом 4 цього рішення було внесено зміни до рішення міської ради № 460 від 09.12.1999 року "Про передачу будівель і споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", а саме: вважати такими, що втратили чинність пункти №№ 1.1., 1.2. рішення (п.4.1.); пункт 1.2.1. вважати пунктом 1.2 і викласти його в новій редакції: "житлові будинки, розташовані за адресам: м. Одеса, вул. Піонерська, 28, вул. Піонерська, 28/1, вул. Піонерська, 28/2, вул. Тополєва, 17, пров. Обсерваторний, 6, вул. Чорноморська, 2-а" (п.4.2.) тощо.

18.05.2000р. Приморською райадміністрацією ОМР було видано розпорядження №474 "Про видачу свідоцтв ЗАТ "Укрпрофздравниця" про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2-а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6 яким було вирішено видати ЗАТ "Укрпрофздравниця" свідоцтва про право власності на житлові будинки та господарські будівлі, які розташовані на прибудинкових територіях за адресами: вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6. Також було зобовязано ОМБТІтаРОН провести реєстрацію свідоцтв виданих ЗАТ "Укрпрофздравниця".

Того ж числа, Приморською райдаміністрацією Одеської міської ради були видані свідоцтва про право власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", в тому числі, Свідоцтво про право власності № 8 на багатоквартирний будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а, яке було зареєстровано у КП ОМБТІтаРОН 26.06.2000р. за № 3298-стр.41-кн20м/с.

29.11.2001р. Приморською РА ОМР на підставі того, що розпорядження Приморської РА № 474 від 18.05.2000р. було прийнято без урахування розпорядження міського голови № 243-01р від 31.03.2000р. "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків. будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) Укрпрофоздоровниця" було видано розпорядження № 1158 "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3, 28; пров. Обсерваторний, 2, 6 виданих ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" яким було анульовано свідоцтва про право власності на житлові будинки в тому числі, на житловий будинок по вул. Чорноморська, 2а, видано ЗАТ " Укрпрофоздоровниця " та зобовязано ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію зазначеного свідоцтва про право власності на зазначений будинок.

22.01.2003р. загальними зборами акціонерів ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" було прийнято рішення "Про зміни організаційно-правової структури ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", відповідно до п.1.27. якого було вирішено філію "Клінічний санаторій "Лермонтовський" Одеського дочірнього підприємства ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" реорганізувати шляхом виділення в дочірнє підприємство "Клінічний санаторій "Лермонтовський" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", затверджено його статут (п.2. рішення) та доручено правлінню ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" здійснити перерозподіл майна, активів та пасивів ліквідованих дочірніх підприємств та представництв, а також здійснити реєстрацію у встановленому законодавством порядку (п.11. рішення).

ОСОБА_4 прийому-передачі майна цілісного майнового комплексу від 24.04.2003р. Одеським дочірнім підприємством ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" було передано, а ДП "Санаторій "Лермонтовський" прийнято у володіння і користування майно в тому числі, нежитлові приміщення площею 794,1м2, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а згідно з передаточним балансом станом на 31.03.2003р. та додатками до нього.

Зі статуту ДП "Санаторій "Лермонтовський" вбачається, що його засновником та власником майна є ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" (п.1.2. статуту); позивач є правонаступником Одеського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" стосовно цивільно-правових відносин, що виникли в результаті діяльності філії Одеського дочірнього підприємства Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" "Клінічний санаторій "Лермонтовський" (п.1.3. статуту).

Відповідно до п.3.8. статуту майно підприємства складається із основних фондів (засобів), обігових коштів, а також інших цінностей, набутих згідно із законодавством України, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства.

Пунктом 3.1. статуту визначено, що підприємство володіє й користується майном на праві господарського відання, відповідно до мети своєї діяльності з обмеженням дій підприємства щодо відчуження, міни, застави, позики, оренди нерухомого майна, тощо., що здійснюється органами товариства і статуту підприємства та норм законодавства України.

14.02.2017р. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ДП "Санаторій "Лермонтовський", в якій просив суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ДП "Санаторій Лермонтовський" з нежитлових приміщень першого поверху, загальною площею 794,1 м2, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а на користь департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Рішенням господарського суду від 14.03.2017р. по справі № 916/392/17, залишеному в силі апеляційною та касаційною інстанцією, у задоволені позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було відмовлено у повному обсязі.

Як вбачається із змісту зазначеного рішення підставою у відмові у позові було те, що позивачем у встановленому законом порядку не було доведено наявність права комунальної власності на спірні приміщення.

Крім того, як встановлено із тексту зазначеного рішення, при розгляді справи №916/392/17 судом було встановлено, що судовим рішенням по справі № 137/7 за позовом Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соцстраху України та АТ "Укрпрофоздоровниця" про визнання недійсним установчих документів АТ "Укрпрофоздоровниця", підтверджено законність набуття профспілками права власності на майнові комплекси санаторно-курортних складів, до яких, разом з пішим, увійшов багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, №2-а (до якого належить нежитлове приміщення площею 794,1м2) та правомірність передання зазначеного майна у статутний капітал АТ "Укрпрофоздоровниця".

Частиною 4 ст.75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

17.06.2016р. Департамент комунальної власності ОМР звернувся до позивача з листом за № 01-13/2905, в якому із посиланням на те, що відповідно до рішення ОМР № 926-ХІІІ від28.04.2000р. домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а, було передане до комунальної власності, а департаментом проводиться робота по інвентаризації нежилих обєктів, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а, попросив у позивача надати інформацію про нежилі обєкти нерухомості, в частині знаходження цих приміщень в управлінні, на балансі або наданих в орендне користування із доданням відповідної документації.

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (№ інформаційної довідки 104699786 від 22.11.2017р.) вбачається, що 30.10.2017р. позивачем оформлено та зареєстровано право власності на нежитлові приміщення першого поверху ясла-садок "Чайка" загальною площею 794,1 м2, як обєкт нежитлової нерухомості, за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а.

Отже, позивач вважає, що оспорюванні акти не відповідають приписам законодавства України, порушують його права та охоронювані законом інтереси, що й зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.55 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частинами 1, 6, 10, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У частині 2 ст.4 ГПК України, визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є здійснення правосуддя на засадах верховенства права, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу приписів статті 20 ЦК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

ОСОБА_4 приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону.

Право володіння, користування і розпорядження майном згідно зі ст.658 ЦК України належить власникові майна.

Зі змісту довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що позивач є власником оспорюваного майна.

В свою чергу статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною девятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 цього Закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень.

Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обовязковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є субєктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд України дійшов до висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Такі рішення можуть бути скасовані або змінені в судовому порядку.

Окрім цього, в Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконними та скасування окремих положень п.4.2 рішення ОМР "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси обєктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця" № 426-ХХІІІ від 28.04.2000 р, щодо внесення змін до рішення міської ради № 460-ХХ1І1 від 09.12.1999 р. "Про передачу будівель та споруд здравниць Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця" в частині включення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а;

та про визнання незаконними та скасування окремих положень п. 1.2 рішення ОМР "Про передачу будівель та споруд здравниць Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця"" № 460-ХХПІ від 09.12.1999 р., зі змінами, внесеними рішенням ОМР "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси обєктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв Закритого акціонерного товариства (ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" №926-ХХІІІ від 28.04.2000 р., в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а, слід зазначити таке:

23.06.1999р. на зборах акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" було прийнято рішення "Про передачу житла та трьох оздоровниць в комунальну власність м. Одеса", яким вирішено:

1. "Дозволити передачу у комунальну власність м. Одеси житлового фонду Одеського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", площею 20,85 тис. м2 (до якого в тому числі увійшов багатоквартирний будинок, розміщений за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а) та трьох оздоровниць санаторіїв "Фонтан", "Жемчужина" та будинку відпочинку "Маяк" як компенсацію витрат на реконструкцію, ремонт та утримання житла, що передається.

2. Доручено Голові Правління ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" ОСОБА_5 укласти договір Одеським міськвиконкомом про передачу згаданих об'єктів в комунальну власність з врахуванням також умов погашення боргів та сплату податків. Умови договору попередньо погодити з управлінням майном Федерації профспілок України.

З матеріалів справи встановлено та не оспорюється сторонами, що договір між Одеським міськвиконкомом та ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" про передачу згаданих об'єктів в комунальну власність з врахуванням також умов погашення боргів та сплату податків укладено не було.

Отже, прийняті рішення Одеською міською радою 09.12.1999р. №460-ХХІІІ та 28.04.2000р. №926-ХХІІІ не відповідає вимог закону, а тому підлягають визнанню судом незаконними та скасуванню в межах заявлених позовних вимог в частині включення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а та в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а.

Частинами 9 та 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконними та скасування окремих положень п. 1 розпорядження Одеського міського голови "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця" № 243-01р від 31.03.2000р. в частині розпорядження головам Приморської, Суворовської, Київської райадміністрацій, управлінню житлово-комунального господарства провести прийом-передачу на баланс житлових підприємств житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель за адресою: вул. Чорноморська, 2а, з усіма вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами тепло-, водопостачання, водовідведення в існуючому технічному стані" та

про визнання незаконними та скасування окремих положень п. 1 та п. 2 розпорядження Приморської РА "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморській. 2-а Тополевій 117, Піонерській, 3, 28, по пров. Обсерваторному, 2, 6 у м. Одесі, виданих - "Укрпрофоздоровниця" № 1158 від 29.11.2001 р. в частині анулювання свідоцтва право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2-а, у м. Одесі, виданого ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" (п. 1 Розпорядження) та розпорядження ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2 (п. 2 Розпорядження), суд зазначає наступне:

З матеріалів справи вбачається, що після прийняття рішення Одеською міською радою рішення №460-ХХ1І1 від 09.12.1999р., 31.03.2000р. Одеський міський голова видав Розпорядження №243-01р, згідно п.1 якого, Головам Приморської, Суворовської, Київської райадміністрацій, управлінню житлово-комунального господарства надав розпорядження провести прийом-передачу на баланс житлових підприємств житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель за адресою: вул. Чорноморська, 2а, з усіма вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами тепло-, зодопостачання, водовідведення в існуючому технічному стані.

Судом було встановлено, що рішення Одеської міської ради №460-ХХІІІ та №926-ХХІІІ є незаконним та підлягають скасуванню в частині включення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а та в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а, а тому Розпорядження Голови ОМР №243-01р, яке було прийнято на підставі зазначеного рішення ОМР №460-ХХІІІ, також підлягає визнанню незаконним та скасуванню в частині розпорядження головам Приморської, Суворовської, Київської райадміністрацій, управлінню житлово-комунального господарства провести прийом-передачу на баланс житлових підприємств житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель за адресою: вул. Чорноморська, 2а, з усіма вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами тепло-, водопостачання, водовідведення в існуючому технічному стані".

Надалі, 18.05.2000р. Приморською райадміністрацією Одеської міської ради було видано Розпорядження "Про видачу свідоцтв ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" про право власності на жит лові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3, 28; пров. Обсерваторний, 2, 6" №474, яким вирішено видати ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" свідоцтва про право власності на житлові будинки та господарські будівлі, які розташовані на прибудинкових територіях за адресами: вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3, 28; пров. Обсерваторний, 2, 6, зобов'язано ОМБТІ та РОН провести реєстрацію свідоцтв, виданих ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

На підставі зазначеного розпорядження позивачем, Свідоцтво про право власності №8 на багатоквартирний будинок, розміщений за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, № 2-а, було зареєстровано у КП ОМБТІ та РОН 26 червня 2000 року за № 3298-стр.41-кн20м/с.

Всупереч приписів ч.9 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", 29.11.2001р. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, правонаступником якої є Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, видала Розпорядження "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6 виданих ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" №1158, яким анулювала свідоцтва про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6, видані ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" та зобов'язала ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію свідоцтв про право власності, які видані ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на зазначені будинки.

Зазначене розпорядження від 29.11.2001р. було обґрунтовано тим, що розпорядження від 18.05.2000р. "Про видачу свідоцтв ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" про право власності на жит лові будинки по вул. Чорноморська, 2а; Тополева, 17; Піонерська, 3,28; пров. Обсерваторний, 2, 6" без урахування розпорядження міського голови №243-01р від 31.03.2000р. "При прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської, Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця".

Доказів скасування оспорюваного розпорядження Приморської РА "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморській. 2-а Тополевій 117, Піонерській, 3, 28, по пров. Обсерваторному, 2, 6 у м. Одесі, виданих - "Укрпрофоздоровниця" № 1158 від 29.11.2001р. відповідним рішенням Одеської міської ради в порядку ч.9 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріали справи не містять.

Таким чином, з врахуванням того, що оспорюване розпорядження Приморської РА ОМР було прийнято всупереч вимогам ч.9 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 1 та п. 2 розпорядження Приморської РА "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморській, 2-а Тополевій 117, Піонерській, 3, 28, по пров. Обсерваторному, 2, 6 у м. Одесі, виданих - "Укрпрофоздоровниця" № 1158 від 29.11.2001 р. в частині анулювання свідоцтва право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2-а, у м. Одесі, виданого ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" (п. 1 Розпорядження) та розпорядження ОМБТІ та РОН анулювати реєстрацію свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2(п. 2 Розпорядження) визнаються судом незаконними та підлягають скасуванню в судовому порядку.

Підсумовуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо позовні вимоги Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" законні, обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню судом.

В процесі розгляду справи судом вживалися всі заходи для надання учасникам процесу можливості реалізувати свої процесуальні права щодо надання доказів по справі, обґрунтування доводів та заперечень на підтвердження своїх правових позицій учасників справи.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та докази, якими сторони обґрунтовують свої правові позиції, зазначає наступне.

Згідно з ч. 3,4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що заперечення відповідача, викладені у відзиві, не спростостовуть висновків суду, з огляду на наступне:

Частина 3 ст.80 ГПК України визначає, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідач, заперечуючи проти позову надав суду відзив на позов, при цьому не надав жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування своїх доводів, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.4 ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Частини 4 та 7 статті 41 Конституції України встановлюють, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст.321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи рішення щодо отримання майна ЗАТ "Укрпрофздравниця" у комунальну власність, Одеська міська рада не врахувала п.2 рішення загальних зборів акціонерів щодо погодження Федерації професійних спілок України на передачу майна ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" у комунальну власність та відсутності укладеного у встановленому Законом порядку договору, який би регулював питання щодо передачі належних ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірних нежитлових приміщень у комунальну власність м. Одеси.

Досліджуючи обставини справи, судом було встановлено, що рішення загальних зборів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 23.06.1999 року відповідно до якого було вирішено передати до комунальної власності територіальної громади міста Одеси об'єкти комунального призначення, інженерні мережі, будівлі та споруди санаторіїв ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", у тому числі житловий будинок за, адресою м. Одеса, вул. Чорноморська, 2-а.

Так, ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Статтею 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими Законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону; органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч.ч.1, 3 ст.24 Закону).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування;

Частиною п'ятою статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, суд зазначає, що рішення Одеської міської ради від 09.12.1999 року № 460 "Про передачу будівель і споруд здравниць ЗАТ "Укрпрофоздоровниця"; рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 року № 426 "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси об'єктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця" відповідно яких було здійснено розпорядження майном ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" були прийняті за відсутності необхідних правомочностей щодо розпорядження майно ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" без наявності укладеного договору між Виконкомом ОМР та Управлінням майна Профспілок України.

В свою чергу, Одеським міським головою, при прийнятті оскаржуваного розпорядження №243-01р. від 31.03.2000р. вищенаведене враховано не було, у зв'язку з чим, він розпорядився майном, яке не належало до комунальної власності.

Таким чином, на думку суду, ОМР, приймаючи рішення №460-ХХІІІ від 09.12.1999р. та №926-ХХІІІ від 28.04.2000р. й Одеський міський голова, видаючи розпорядження № 243-01р від 31.03.2000 року діяли не в межах та не у спосіб, що були передбачені чинним на той час законодавством України, що регулювало господарські відносини щодо розпорядження майном та підстави прийняття майна до комунальної власності.

Все вищенаведене дає підстави суду дійти висновку щодо законності та обґрунтованості позовних вимог позивача.

Крім того, суд зазначає, що стала практика ЄСПЛ стосовно принципів застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції щодо необхідності додержання принципу "належного урядування" у разі втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

Принцип "належного урядування" не встановлює абсолютної заборони на витребування з приватної власності майна, зокрема земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло з власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід зясовувати та враховувати під час вирішення цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави в право на мирне володіння майном. Додержання принципу "належного урядування" оцінюється одночасно з додержанням принципу "пропорційності".

До того ж немає чіткого, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення "справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини". Цей критерій більшою мірою є оціночним і стосується субєктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути зясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2510цс15, прийнятій на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України, розглядаючи спір у подібних правовідносинах, сформулював такий правовий висновок.

З висновків Конституційного Суду України в рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та положень статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України випливає, що у звязку з прийняттям субєктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обовязків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Рішення субєкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися щодо його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може вважатися способом захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи.

Докази того, що оспорювані позивачем ненормативні акти, реалізавані - матеріали справи не містять, а відповідач у встановленому законом порядку зворотнього не довів.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне:

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності у позивача почався з серпня 2016 року після отримання Дочірнім підприємством "Клінічний санаторій "Лермонтовський" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" інформації та копій оскаржуваних рішень та розпоряджень від Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради.

Судом враховується, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 28.12.2017р., про що свідчить календарний штемпель на першому аркуші позовної заяви, тобто в межах позовної давності, передбаченої ст.257 ЦК України.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання незаконними та скасування оспорюваних актів, позивачем не було пропущено строк позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про наявність оскаржуваних рішень та розпоряджень позивач дізнався з листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-13/2905 від 17.06.2016р. та матеріалів справи №916/392/17.

Доказів спростовуючих наведене відповідач, у встановленому законом порядку, суду не надав.

ОСОБА_4 таких обставин, суд дійшов беззаперечних висновків, що Дочірнім підприємством "Клінічний санаторій "Лермонтовський" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" не пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав в межах заявленого позову, а тому подана Одеською міською радою заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності застосуванню та задоволенню судом не підлягає.

При цьому, в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобовязує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

Суд, керуючись п.4 ч.5 ст.13 ГПК України зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо позовні вимоги Дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" законні, обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають частковому задоволенню судом.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, не з'явлення в судові засідання представника Приморської РА ОМР, про які останній був повідомлений завчасно та належним чином, що призвело до затягування розгляду справи, витрати по сплаті судового збору у сумі 6400,00 грн., згідно до п.3 ч.5 та ч.9 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів по 3 200,00 на кожного.

Керуючись ст.ст.13, 73, 86, 129, 202, 233, 237, 240, ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Визнати незаконними та скасувати положення п. 1.2 рішення ОМР "Про передачу будівель та споруд здравниць Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця"" № 460-ХХПІ від 09.12.1999 р., в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а.

3. Визнати незаконними та скасувати положення п. 4.2 рішення Одеської міської ради "Про надання згоди щодо передачі з колективної власності до комунальної власності територіальної громади м. Одеси обєктів комунального призначення, інженерних мереж, будівель та споруд санаторіїв Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця" №426-ХХІІІ від 28.04.2000 р, щодо внесення змін до рішення міської ради № 460-ХХІІІ від 09.12.1999 р. "Про передачу будівель та споруд здравниць Закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця"" в частині включення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська, 2а.

4. Визнати незаконними та скасувати положення п. 1 розпорядження Одеського міського голови "Про прийняття на баланс житлових підприємств Приморської, Суворовської Київської районних адміністрацій зовнішніх інженерних мереж, житлових будинків, сімейних гуртожитків, будівель закритого акціонерного товариства (ЗАТ) "Укрпрофоздоровниця" №243-01р від 31.03.2000 р в частині розпорядження головам Приморської, Суворовської, Київської райадміністрацій, управлінню житлово-комунального господарства провести прийом-передачу на баланс житлових підприємств житлових будинків, сімейних. гуртожитків, будівель за адресою: вул. Чорноморська, 2а, з усіма вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами тепло-, водопостачання, водовідведення в існуючому технічному стані".

5. Визнати незаконними та скасувати положення п. 1 та п. 2 розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради "Про анулювання свідоцтв про право власності на житлові будинки по вул. Чорноморській, 2-а Тополевій 117, Піонерській, 3, 28, по пров. Обсерваторному, 2, 6 у м. Одесі, виданих - "Укрпрофоздоровниця" №1158 від 29.11.2001р., в частині анулювання свідоцтва право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2-а, у м. Одесі, виданого ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" (п. 1 Розпорядження) та розпорядження комунальному підприємству "Одеське міське бюро інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості" анулювати реєстрацію свідоцтва про право власності на житловий будинок по вул. Чорноморській, 2 (п. 2 Розпорядження).

6. Стягнути з Одеської міської ради (65004, м. Одеса, Думська площа, 1, код 26597691) на користь дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (65014, м. Одеса, пров. Лермонтовський, 2 код 32432486) судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

7. Стягнути з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Канатна, 134, код 26303264) на користь дочірнього підприємства "Клінічний санаторій "Лермонтовський" закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (65014, м. Одеса, пров. Лермонтовський, 2 код 32432486) судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

Відповідно до ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку, передбаченому ст.327 ГПК України

Повний текст рішення складено 12 квітня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський