ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. Справа № 917/2033/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачів та третьої особи - не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. 226 П/1-7) та апеляційну скаргу першого відповідача (вх. 280 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.12.2017 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Кульбако М.М., повний текст якого складено 11.12.2017 року, у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2С.", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ,

до

1) Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз", м. Кременчук,

2) Публічного акціонерного товариства "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ", м. Кременчук,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2 звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" та Публічного акціонерного товариства "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" про стягнення солідарно 232 425 898,47 грн. заборгованості по договору про відновлювану кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.12.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" (вул. Київська, 62, м. Кременчук, Полтавська область, 39631, ) та Публічного акціонерного товариства "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" (проїзд Ярославський, 2, м. Кременчук, 39631, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" (вул. Січових Стрільців (Артема), 60, м. Київ, 04050, ) заборгованість по Договору про відновлювану кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014, а саме: суму строкової заборгованості по основному боргу кредиту в розмірі 154 026 490,00 грн., суму простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 500 000,00 грн., суму строкової заборгованості по відсоткам 255 408,55 грн., суму простроченої заборгованості по відсоткам 37 946 333,69 грн., суму простроченої заборгованості по щомісячній комісії 30 000 000,00 грн., пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та щомісячній комісії в розмірі 9 051 682,62 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування свого рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати щомісячної комісії у розмірі 645 983,61 грн., місцевий господарський суд посилався на висновки судово-економічної експертизи №767/768 від 26.10.2017 року Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 про те, що розмір пені, за прострочення сплати щомісячної комісії складає 3950 819,68 грн., що на 645 983,61 грн. менше, ніж нараховано АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати щомісячної комісії у розмірі 645 983,61 грн; прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що при проведенні експертизи експертами було невірно встановлено період нарахування пені, залишок комісії, на який нараховувалась пеня, кількість днів за яких нараховується пеня, а також допущено арифметичну помилку.

Перший відповідач також із вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до першого відповідача відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги перший відповідач зазначає, що договір поруки № 272 від 20.03.2014 року, укладений між позивачем та ПрАТ "АвтоКраз" з метою належного виконання зобов'язань за Кредитним договором №1494-14 від 20.03.2014 року є припиненим, оскільки позивач та другий відповідач шляхом укладення додаткових угод неодноразово змінювали умови кредитування, проте згоди ПрАТ "АвтоКраз" як поручителя на такі зміни не отримували. За таких обставин ПрАТ "АвтоКраз" зазначає про відсутність правових підстав для покладення на нього відповідальності за невиконання другим відповідачем своїх зобов'язань перед банком.

Оскільки апеляційні скарги позивача та першого відповідача подані на одне рішення місцевого господарського суду, з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження обставин справи, розгляд апеляційних скарг позивача та першого відповідача ухвалою суду від 20.02.2018 року об'єднано в одне апеляційне провадження в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Крім того, названою ухвалою суду Фонд гарантування вкладів фізичних осіб залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача.

Ухвалою суду від 20.03.2018 року оголошувалась перерва в судовому засіданні до 03.04.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги першого відповідача заперечував.

Відповідачі та третя особа своїх представників в судове засідання не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

20 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Зовнішньоторговельна фірма КрАЗ, (надалі - Позичальник, відповідач 2) та Публічним акціонерним товариством Банк Фінанси та Кредит, (надалі Банк, позивач) було укладено договір про відновлювану кредитну лінію №1494-14 (надалі - Кредитний договір).

За приписами статті 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно умов Кредитного договору від 20 березня 2014 року Банк відкрив Позичальникові відновлювану кредитну лінію на загальну суму 120 000 000,00 гривень, а Позичальник зобовязувався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток №1 до Кредитного договору) з кінцевим строком погашення до 20.03.2017 (включно) і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 Кредитного договору.

До Кредитного договору було укладено низку Додаткових угод, якими вносились зміни до Кредитного договору.

Згідно з додатковою угодою від 05.10.2015 Банк відкрив Позичальникові відновлювану кредитну лінію на загальну суму 154 526 490,00 гривень, а Позичальник зобовязувався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток № 7 до Кредитного договору) з кінцевим строком погашення до 20.03.2017 (включно) і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 Кредитного договору.

Для обліку коштів, що надаються на рахунок кредитної лінії, Банк відкриває позичкові

рахунки:

- №2063.9.010316.048;

- №2063.8.010316.049;

- №2063.8.010316.050;

- №2063.7.010316.051 (п. 1.1 Договору).

з урахуванням Додаткової угоди від 25.06.2014:

- №2063.6.010316.052;

- №2063.5.010316.053.

Згідно п. 1.2 Договору впродовж строку, вказаного в п.2.12 цього договору, Позичальник має право неодноразово повертати Банку отримані по кредитній лінії кошти повністю або частинами, отримувати за згодою Банку кредитні кошти таким чином, щоб загальний розмір виданих Позичальникові кредитних коштів, тобто основної позичкової заборгованості Позичальника, у будь-який момент часу складав не більше загальної суми кредитної лінії, вказаної в п.1.1 цього договору.

Відповідно до п. 3.1 Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем:

- №2063.9.010316.048 - процентна ставка 10,25 з 20.03.2014;

- №2063.8.010316.049 - процентна ставка 9,75 з 20.03.2014;

- №2063.8.010316.050 - процентна ставка 22,00 з 20.03.2014;

- №2063.7.010316.051 - процентна ставка 22,00 з 20.03.2014;

- №2063.7.010316.051 - процентна ставка 18,00 з 26.05.2014;

- №2063.6.010316.052 - процентна ставка 9,25 з 30.07.2014;

- №2063.5.010316.053 - процентна ставка 9,25 з 25.06.2014 (з урахуванням Додаткової угоди від 30.07.2014).

б) у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії - 44 % річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом згідно з вищезазначеним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом

с) - 44% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 Кредитного договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5, 6.1 Кредитного договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Згідно п. 3.4 Кредитного договору (з урахуванням Додаткової угоди від 28.08.2015) нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує у повному обсязі проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно). Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п. 1.1. Кредитного Договору.

Позичальник зобовязується сплатити проценти за користування кредитними коштами, які нараховані по 25 серпня 2015 року включно, за наступним графіком погашення:

- до 28 серпня 2015 включно: у сумі 1 172 936,57 гривень;

- до 30 вересня 2015 включно: залишок нарахованих процентів за зазначений вище період їх нарахування.

Позичальник зобовязується виконувати умови абзацу першого п. 3.4. нього Договору, але в будь-якому випадку, щомісячно, починаючи з вересня 2015 р. сплачувати проценти за користування кредитними коштами, які будуть нараховані починаючи з 26 серпня 2015 р., не пізніше останнього робочого дня кожного місяця у сумі не менше ніж 1 100 000,00 гривень.

Відповідно до підпункту б) п. 2.5. Кредитного договору (з урахуванням Додаткової угоди від 08.09.2015) Позичальник сплачує Банку комісійні винагороди:

б) за управління кредитною лінією:

- у травні 2015 р. - в розмірі 5 000 000 (пять мільйонів) гривень 00 копійок, у червні - 2015 р. - в розмірі 5 000 000 (пять мільйонів) гривень 00 копійок. Позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією на рахунок Банку №2068.2.010316.095 в АТ Банк Фінанси та Кредит м. Київ, код банку 300131, без ПДВ за наступним графіком погашення: у сумі 1 000 000 (Один мільйон гривень) щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з вересня 2015 р. по червень 2016 року включно;

- у липні 2015 р. - в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень 00 копійок. Позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією на рахунок - у липні 2015 р. - в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень 00 копійок. Позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією на рахунок №2068.2.010316.095 в АТ Банк Фінанси та Кредит м. Київ, код банку 300131, без ПДВ за наступним графіком погашення: у сумі 1 000 000 (Один мільйон гривень) щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з вересня 2015 р. по червень 2016 року включно;

№2068.2.010316.095 в АТ Банк Фінанси та Кредит м. Київ, код банку 300131, без ПДВ за наступним графіком погашення: у сумі 1 000 000 (Один мільйон гривень) щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з вересня 2015 р. по червень 2016 року включно;- у серпні 2015 р. - в розмірі 10 000 000 (десять мільйонів) гривень 00 копійок. Позичальник сплачує комісійну винагороду за управління кредитною лінією на рахунок Банку №2068.2.010316.095 в АТ Банк Фінанси та Кредит м. Київ, код банку 300131, без ПДВ за наступним графіком погашення: у сумі 1 000 000 (Один мільйон гривень) - щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з вересня 2015 р. по червень 2016 року включно;

Починаючи з 01 вересня 2015 р. по термін повернення кредиту, вказаний в п. 2.4. Кредитного Договору, комісійна винагорода за управління кредитною лінією встановлюється в розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 копійок / 0,00 (нуль процентів) від ліміту кредитної лінії (суми ліміту кредитної лінії згідно з п. 1.1. Кредитного Договору з урахуванням Графіку зниження ліміту кредитної лінії), що встановлений станом на 01 число місяця, за який здійснюється сплата комісії, щомісячно, за цілий календарний місяць строку дії Кредитного договору.

Сплата комісійної винагороди здійснюється Позичальником в період з 26 числа до останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з місяця укладення Кредитного договору. У вказаний період сплачується комісія, нарахована за поточний місяць. За місяць, в якому припиняється дія Кредитного договору, сплата комісії здійснюється не пізніше за дату припинення дії Кредитного договору.

Пунктом 7.1. Кредитного договору визначено, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, у випадку, якщо сплачені Позичальником Банку грошові кошти недостатні для погашення загальної суми заборгованості, що виникла до цього моменту, то погашення заборгованості здійснюється в наступній черговості:

- в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, а також комісійна винагорода;

- в другу чергу погашаються основний борг за кредитом;

- в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня).

Як стверджує позивач, Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавиш Позичальнику кошти в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним договором.

Вказане підтверджується матеріалами справи.

В свою чергу, Позичальник скористався кредитними коштами, свої зобовязання за Кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Банк має право вимагати повернення виданих кредитних коштів і сплати процентів за увесь період користування кредитом до настання терміну, що вказаний в п. 1.1. Кредитного Договору, а Позичальник зобовязаний повернути отримані кредитні кошти га сплатити усі проценти протягом 1 (робочої о) дня з моменту отримання вимоги банку, у випадках: якщо Позичальник в період дії Кредитного договору порушував будь-які умови Кредитного договору, у тому числі: - не сплатив проценти за користування кредитними коштами; - має факт прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, комісійної винагороди або основної суми боргу, - не надав Банку у встановлений строк будь-які документи, якщо обовязок надання таких документів Позичальником передбачений Кредитним договором.

Так, Позичальником не виконуються в повному обсязі та в строки, визначені Кредитним договором зобовязання щодо погашення заборгованості по кредиту та відсоткам, заборгованість Публічного акціонерного товариства АвтоКрАЗ за Кредитним договором №1494-14 від 20.03.2014 станом на 01.12.2016 складає 232 425 898,47 грн., з яких :

- 154 026 490,00 грн. сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту;

- 500 000,00 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту;

- 255 408,55 грн. сума строкової заборгованості по відсоткам;

- 37 946 333,69 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам;

- 30 000 000,00 грн. сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії

- 9 697666,23 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та щомісячній комісії.

Як вбачається з матеріалів справи 20 березня 2014 року в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між Банком та Публічним акціонерним товариством "АвтоКраз" (надалі - Поручитель, відповідач 1) укладено договір поруки №272 (надалі Договір поруки).

Згідно з п. 1.1 Договору поруки поручитель зобовязався відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобовязань Позичальником за Кредитним договором.

У разі невиконання Боржником зобовязань по Кредитному договору, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (п. 2.1 Договору поруки).

Поручитель відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що і Боржник, у т.ч. по основному боргу, оплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків (п. 2.2 Договору позики).

Відповідно до п. 2.3. Договору поруки у разі непогашення Боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку сплати відсотків, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, у Кредитора настає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі від Поручителя.

Згідно п. 3.3 Договору поруки, в разі невиконання Поручителем строків оплати грошових коштів Кредитору, Поручитель зобовязаний сплатити Кредитору пеню в розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Пунктом 5.1 Договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого ним зобовязання. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом шести місяців із дня настання терміну виконання зобовязання за Кредитним договором, не висунув вимоги до Поручителя.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (стаття 554 ЦК України).

Позивачем 07.12.2016 за вих. №3-243110/12677 направлено Публічному акціонерному товариству "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" та 14.12.2016 за вих. №8-243110/12891 направлено Публічному акціонерному товариству "АвтоКраз" вимоги (повідомлення) про повернення кредитних коштів, однак заборгованість перед банком не погашена, що і стало приводом для звернення до суду з даним позовом.

Статтею 629 ЦК України передбачено що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

23.02.2017 до суду першої інстанції відповідачем 2 подано клопотання б/н про призначення по справі судової економічної експертизи, на вирішення якої ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" просить поставити наступні питання: 1) Чи підтверджується документально розрахунок Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" суми заборгованості ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" за договором відновлюваної кредитної лінії №1494-14 від 20.03.2014 та розмір процентів, пені, 3 % річних, інфляційних втрат за вказаним договором та відповідність (або невідповідність) вимогам чинного законодавства документального оформлення операцій у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" з надання кредиту, з повноти нарахування та сплати відсотків за користування кредитом ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ"? 2) Який розмір заборгованості ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" перед ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" за договором відновлюваної кредитної лінії №1494-14 від 20.03.2014 та чи правомірно ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" розраховано розмір штрафних санкцій?

Ухвалою господарського суду Полтавської суду від 02.03.2017 задоволено клопотання відповідача 2, призначено по справі №917/2033/16 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3.

Відповідно до висновку експерта, наявні у матеріалах справи розрахунки Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та кредит сум заборгованості ПАТ Зовнішньоторгівельна фірма КрАЗ та пені відповідають умовам договору про відновлювану кредитну лінію №1494-14 від 20.03.2014. Наявний у матеріалах справи розрахунок пені, за прострочення сплати щомісячної комісії за користування кредитом не відповідає умовам кредитного договору про відновлювану кредитну лінію № 1494-14 від 20.03.2014 (додаткова угода від 08.09.2015). Дослідженням встановлено, що розмір пені, за прострочення сплати щомісячної комісії складає 3 950 819,68 грн., що на 645 983,61 грн. менше, ніж нараховано АТ Банк Фінанси та Кредит

Відтак загальний розмір заборгованості ПАТ "Зовнішньоторговельна фірма "КрАЗ" та Публічного акціонерного товариства "АвтоКраз" перед Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" становить: суму строкової заборгованості по основному боргу кредиту в розмірі 154 026 490,00 грн., суму простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 500 000,00 грн., суму строкової заборгованості по відсоткам 255 408,55 грн., суму простроченої заборгованості по відсоткам 37 946 333,69 грн., суму простроченої заборгованості по щомісячній комісії 30 000 000,00 грн., пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та щомісячній комісії в розмірі 9 051 682,62 грн.

Докази належного, своєчасного та повного виконання позичальником та/або поручителям прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором стосовно повернення кредиту та відсотків в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на те, що позичальником зобов'язання щодо сплати повернення кредитних коштів не виконано належним чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення суми заборгованості солідарно з поручителя слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційних скарг позивача та першого відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач зазначає, що при проведенні експертизи експертами було невірно встановлено період нарахування пені, залишок комісії, на який нараховувалась пеня, кількість днів за яких нараховується пеня, а також допущено арифметичну помилку.

З приводу таких доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України (в редакції на час винесення рішення місцевого господарського суду) для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Відповідно до положень статті 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно з положеннями названої вище статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З огляду на викладене, висновок експерта у справі є одним з видів доказів у справі.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 107 Господарського процесуального кодексу України, за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Слід зазначити, що висновок експертизи у даній справі не викликає у колегії суддів обґрунтованих сумнівів у його , оскільки такий висновок складено фахівцем з відповідною освітою та спеціалізацією, а дані про порушення процедури проведення експертного дослідження в матеріалах справи відсутні.

В свою чергу позивач на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо невідповідності висновку експертизи дійсним обставинам справи не ставить перед судом питання про проведення додаткової експертизи.

За умов того, що висновок експерта є одним з видів доказів у справі, зважаючи на відсутність в матеріалах справи даних, на підставі яких колегія суддів може стверджувати про наявність обґрунтованого сумніву у правильності висновку експерта, приймаючи до уваги, що збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, та враховуючи, що позивач в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги щодо хибності висновку проведеної у справі судової експертизи не ставить питання про проведення повторної експертизи, колегія суддів зазначає про відсутність в матеріалах справи обставин, якими відповідно до статті 104 Господарського процесуального кодексу України може бути мотивовано відхилення судом висновку експерта.

За викладеного, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав вважати неправильним висновок проведеної у справі судової експертизи та підстав відхилення такого висновку. Тому висновок судово-економічної експертизи № 767/768 від 26.10.2017 року враховується колегією суддів при вирішенні спору, а доводи апеляційної скарги позивача визнаються такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги першого відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, обґрунтування апеляційної скарги першого відповідача зазначає, що договір поруки № 272 від 20.03.2014 року, укладений між позивачем та ПрАТ "АвтоКраз" з метою належного виконання зобов'язань за Кредитним договором №1494-14 від 20.03.2014 року є припиненим, оскільки позивач та другий відповідач шляхом укладення додаткових угод неодноразово змінювали умови кредитування, проте згоди ПрАТ "АвтоКраз" як поручителя на такі зміни не отримували. За таких обставин ПрАТ "АвтоКраз", із посиланням на положення частини 1 статті 599 Цивільного кодексу України, зазначає про відсутність правових підстав для покладення на нього відповідальності за невиконання другим відповідачем своїх зобов'язань перед банком.

З приводу таких доводів апеляційної скарги першого відповідача колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 553, частин 1 та 2 статті 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

20 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Зовнішньоторговельна фірма «КрАЗ» та Публічним акціонерним товариством «АвтоКраз» було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 зі змінами та доповненнями (надалі - Кредитний договір).

Згідно умов Кредитного договору від 20 березня 2014 року Банк відкрив Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 120 000 000,00 гривень, позичальник зобов'язувався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток № 1 до Кредитного договору) з кінцевим строком погашення до 20.03.2017р. (включно) і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 Кредитного договору.

Згідно з додатковою угодою від 05.10.2015р. Банк відкрив Позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 154 526 460,00 гривень, а Позичальник зобов'язувався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (Додаток № 7 до Кредитного договору) з кінцевим строком погашення до 20.03.2017р. (включно) і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 Кредитного договору.

20 березня 2014 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та Публічним акціонерним товариством «АвтоКраз» укладений договір поруки № 272 (надалі - Договір поруки).

Згідно з п. 1.1. Договору поруки (з урахуванням Додаткової угоди від 25 червня 2014р.) Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання Боржником зобов'язань за Договором про відновлювальну кредитну лінію №1494-14 від 20 березня 2014р. (далі - «Кредитний договір»), укладеним між Кредитором та Боржником, про надання Боржнику кредиту в розмірі 155 000 000 (сто п'ятдесят п'ять мільйонів) гривень 00 копійок, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, зазначених у п.3.1. Кредитного договору.

Пунктом 2.2. Договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, у т.ч. по основному боргу, оплаті щомісячних відсотків г підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, неустойки по основному боргу і відсоткам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Відповідно до п. 2.3. Договору поруки у разі непогашення Боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку сплати відсотків, основного боргу або комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, у Кредитора настає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі від Поручителя.

Під час дії Кредитного договору додатковими угодами вносилися зміни якими змінювались відсоткові ставки по рахункам, але дані зміни не збільшували відсоткову ставку, а зменшували її, також змінювався кредитний ліміт, але він не перевищував 155 000 000,00 грн.

Щодо тверджень першого відповідача про те, що додатками до договору про відновлювальну кредитну лінію № 141-14 від 20.03.2014 - графіками зниження ліміту кредитної лінії №2 від 25.06.2014 року, №3 від 29.08.2014 року, № 3 від 25.09.2014 року, №3 від 25.12.2014 року, №4 від 26.03.2015 року,№5 від 14.04.2015 року, №6 від 02.07.2015 року змінено кредитний ліміт за основним договором з 155 000 000,00 грн до 1 550 000 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Так, дійсно, вищезгадані графіки зниження ліміту кредитної лінії - додатки до договору про відновлювальну кредитну лінію № 141-14 від 20.03.2014 в першому рядку графіку містять число ",00", проте, зазначення саме такого числа, на думку колегії суддів, є опискою, яка виникла внаслідок помилкового зазначення зайвої цифри "0".

Так, по-перше, інші графи згаданих вище графіків зниження ліміту кредитної лінії містять суми не більше 155 000 000,00 грн. що відповідає умовам, як Кредитного договору, так і Договору поруки.

По-друге, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо укладення додаткових угод щодо зміни кредитного ліміту до з 155 000 000,00 грн до 1 550 000 000,00 грн.

За викладеного, доводи апеляційної скарги першого відповідача спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг позивача та першого відповідача у зв'язку з їх юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційні скарги позивача та першого відповідача не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.12.2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту

Повний текст постанови складено 10.04.2018 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.