РІШЕННЯ

29 березня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/607/16-г/6

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М. , судді Руденка О.В. , судді Чопка Ю.О.

при секретарі судового засідання Шміло І.О.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", в особі Львівської обласної дирекції (вул. Я.Матейка, 8, м. Львів, 79000)

до відповідача Приватного підприємства "Голден Вуд" (вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль, 46000)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Альпо" (вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль, 46000)

про примусове виселення з нежитлового приміщення.

за участі представників сторін:

позивача: В.Д. Ярмусь, довіреність № 260/16-Н від 05.05.16;

відповідача: не з'явився

третьої особи: не з`явився.

Суть справи:

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду". Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер NJ20U021D807064201.

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", в особі Львівської обласної дирекції звернулось до господарського суду Тернопільської області із позовом до Приватного підприємства "Голден Вуд" про примусове виселення з нежитлового приміщення.

Ухвалою суду від 03.10.2016 порушено провадження по справі та призначено її до розгляду (суддя І.П. Шумський).

Ухвалою суду від 05.12.2016 р. справу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Шумський І.П., судді: Сидорук А.М. та Стадник М.С.

23.02.2017 колегією суддів винесено ухвалу про припинення провадження у справі № 921/607/16-г/6.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.02.2017 у справі за № 921/607/16-г/6 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2017 ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 23.02.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 скасовано та передано на розгляд до Господарського суду Тернопільської області.

06.12.2017 справу № 921/607/16-г/6 повернуто на адресу Господарського суду Тернопільської області (вх. №21538 від 06.12.2017 ).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2017 визначено: головуючий суддя Бурда Н.М, суддів доповідачів: Сидорук А.М., Стадник М.С.

З огляду на те, що судді-доповідачі: Сидорук А.М., Стадник М.С. вже брали участь у колегіальному розгляді даної справи, за результатами якої винесено ухвалу про припинення провадження у справі, а тому виникла необхідність здійснення їх заміни.

Ухвалою суду від 12.12.2017 матеріали справи № 921/607/16-г/6 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Н.М. Бурда, судді: О.В. Руденко, Ю.О. Чопко та призначено судове засідання на 25.01.2018.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи № 921/607/16-г/6, враховуючи думку учасників судового процесу, які прибули у судове засідання, дійшла висновку, що справу № 921/607/16-г/4 слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Ухвалою від 25.01.2018 підготовче засідання у даній справі призначено на 22.02.2018, з подальшим його відкладенням на 22.03.2018.

07.02.2018 через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. № 5296 від 07.02.2018), у якому він проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову, зокрема з огляду на те, що ні законодавством, ні договором іпотеки від 17.08.07 №8324 не заборонено власнику майна (ТОВ «Альпо») зберігати в переданому в іпотеку майні, товарно-матеріальні цінності третіх осіб. Таким чином, внаслідок зберігання ТОВ «Альпо» майна ПП «Голден Вуд» в переданому в іпотеку на користь позивача майні, права позивача жодним чином не порушуються, а ПП «Голден Вуд» не може вважатись такою особою, що без згоди іпотекодержателя використовує це майно. Відзив серед іншого містить також попередній розрахунок судових витрат відповідача, що складається із суми коштів в розмірі 15000,00 гривень, витрачених на правову допомогу у зв'язку із необхідністю здійснювати в суді представництво інтересів у даній справі в суді першої інстанції згідно з договором від 25.01.2018.

21.02.2018 позивачем подано відповідь на відзив (вх. № 6181 від 21.02.2018), у якому висловлює свою незгоду із всіма доводами відповідача, та зазначає наступне:

- поданий до суду договір про розірвання договору оренди від 09.09.2016 року не містить посилання на те, що іпотечне приміщення повернуто орендодавцем власнику майна. В свою чергу, акт прийому-передачі від 09.09.2016 року містить посилання на підставу його укладення - «згідно вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22.08.2016 року», а не відповідно до п.3.3. договору про розірвання договору оренди від 09.09.2016 року, відповідно не є належним доказом повернення іпотечного приміщення, оскільки був складений саме в межах іпотечних правовідносин;

- також позивач вважає, що належних та допустимих доказів припинення орендних відносин відповідачем суду не надані, оскільки Угода про розірвання договору оренди та акт приймання-передачі, який стосується іпотечних правовідносин між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Альпо», не є доказами, які у своїй сукупності свідчать про фактичне припинення відносин оренди. В свою чергу договір зберігання укладений з метою приховати фактичні орендні відносини між сторонами, що не припинились і продовжують існувати.

Крім того, позивачем подано пояснення щодо повноважень представника відповідача (вх. № 6182 від 21.02.2018). У поданих поясненнях останній зазначає, що відповідачем на адресу позивача направлено відзив на позов за підписом представника - адвоката В.В. Авдєєнко, проте ним не долучено довіреність, видану довірителем ТзОВ "Альпо" у зв`язку із укладенням 25.01.2018 договору про надання правової допомоги, а відтак адвокатом В.В. Авдєєнко не надано необхідні документи для підтвердження своїх повноважень, тому відзив на позов не може бути долученим до матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем пояснення , щодо відсутності достатніх доказів на підтвердження повноважень представника відповідача АвдєєнкоВ.В. на вчинення ним процесуальних дій в межах розгляду даної справи, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи (а.с. 101) знаходиться оригінал довіреності від 28.11.2016 виданої директором ПП «Голден Вуд» Слободянюк Л.В. адвокату Авдєєнко В.В. на право представляти інтереси Довірителя в усіх судах з усіма правами, наданими законодавством позивачу, відповідачу , третій особі, яка станом на день розгляду даної справи є дійсною, а відтак повноваження адвоката, як представника, підтверджено належними документами, у відповідності до приписів ч. 4 ст.60 ГПК України.

27.02.2018 представник відповідача подав заяву (вх. № 6448 від 27.02.2018), у якій зазначає, що доводи позивача про те, що відповідач розташований по вул. Текстильна, 18 у м. Тернополі, а також про те, що підприємство не може розташовуватись у житловому будинку, а менеджмент відповідача продовжує перебувати у спірному майні, не заслуговують на увагу та повинні бути оцінені судом критично, оскільки в підтвердження вказаних доводів позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів.

Представник позивача у судове засідання, що відбулось 29.03.2018 прибув, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення.

Представник відповідача в дане судове засідання не прибув, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альпо", у судові засідання не з'являвся, жодних клопотань не заявляв, хоча про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом надіслання процесуальних документів на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак своїми процесуальними правами представник товариства не скористався.

Тому, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представника позивача, колегією суддів встановлено наступне:

- 10.08.2007 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альпо" було укладено генеральну кредитну угоду № 10, з метою забезпечення виконання зобов'язань за якою 17.08.2007 ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержатель) та ТОВ "Альпо" (іпотекодавець) уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Денисюком І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 8324, до якого договорами від 11.06.2010 та 25.10.2011 були внесені зміни.

За умовами договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають та/ або виникнуть у майбутньому з укладених між іпотекодержателем та іпотекодавцем генеральної кредитної угоди № 10 від 10.08.2007 (із змінами і доповненнями, внесеними до неї договором про внесення змін від 24.12.2008, договором про внесення змін від 25.08.2009, додаткової угоди № 10/3 від 25.10.2011 та кредитних договорів, які діють в рамках генеральної кредитної угоди № 10 від 10.08.2007), а також договорів (додаткових угод) про внесення змін та/або доповнень до неї і/чи кредитних договорів або будь - якого з кредитних договорів, якщо такі будуть укладені і стануть невід'ємною частиною вказаної генеральної кредитної угоди № 10 від 10.08.2007, та/або кредитних договорів чи будь-якого з кредитних договорів, укладених між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Предметом іпотеки є нерухоме майно - будівля магазину меблів з ремонтною майстернею, загальною площею: 2981,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Текстильна будинок 18 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 253972, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 25.12.2008 на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 19.12.2008 за № 2563.

Відповідно до п.4.1.4 вказаного договору іпотеки іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та на розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 03.10.2012 у справі №5/35/5022-751/2012, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в особі Тернопільської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль", присуджено до стягнення з ТОВ "Альпо" на користь банку 9 041334, 55 грн заборгованості за кредитним договором № 010/42-0-1/87/11 від 25.10.2011 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: будівлю магазину меблів з ремонтною майстернею, загальною площею 2 981, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 18 та належить ТОВ "Альпо", шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною реалізації 9 836 605,00 грн. Присуджено до стягнення з ТОВ "Альпо" на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Тернопільської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" 64 380,00 грн судового збору.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Тернопільської області видано відповідні накази від 16.10.2012.

18.06.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Тернопільській області була винесена постанова ВП №38375990 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу №5/35/5022-751/2012, виданого 16.10.2012 Господарським судом Тернопільської області, про стягнення з ТОВ "Альпо"на користь банку заборгованості за кредитним договором № 010/42-0-1/87/11 від 25.10.2011 у розмірі 9 041 334, 55 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - будівлю магазину меблів з ремонтною майстернею, загальною площею 2 981, 1 кв. м, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 18, та його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціню реалізації 9 836 605,00 грн.

30.05.2014 державним виконавцем винесено постанову ВП №38375990 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 49, ст. 50, ч.3 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з тим, що згідно з витягом з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 30.05.2014 боржник (ТОВ "Альпо") перебуває в стані припинення.

Матеріали справи свідчать, що ТОВ "Альпо" (орендодавець) та ПП "Голден Вуд" (орендар) 01.01.2011 та 01.07.2013 уклали договори оренди нежитлових приміщень по вул. Текстильній 18 у м. Тернополі площею 45 кв.м та 1 901,3 кв.м. відповідно.

За договором оренди від 01.07.2013 орендодавець зобов'язався надати орендарю у тимчасове оплатне користування нежитлові приміщення загальною площею 1 901,3 кв.м по вул. Текстильній 18 у м. Тернополі (об'єкт оренди), що належить орендодавцю на праві власності (п.1.1 договору).

Об'єкт оренди використовується орендарем з метою складування товарно-матеріальних цінностей (п.2.1 договору).

За користування приміщеннями орендар сплачує орендодавцю договірну орендну плату, виходячи із розрахунку 9,00грн за 1 кв. м з урахуванням податку на додану вартість за місяць, що становить 17 111,70грн за кожен місяць оренди (п. 6.1 договору).

Термін оренди визначено до 31.12.2015 з можливістю автоматичного продовження його дії на наступний календарний рік.( п.п.4.1,4.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору об'єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання акту прийому-передачі, який засвідчується підписами уповноважених представників кожної із договірних сторін.

22.08.2016 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося з листом- вимогою вих.№ 140-55-00/11-658 до Голови ліквідаційної комісії ТОВ "Альпо" Слободянюк Л.В. та ТОВ "Голден Вуд" про звільнення орендованих приміщень площею 45 кв.м та1901,3 кв.м, оскільки приміщення передані банку в іпотеку, а договори оренди укладені без попередньої згоди банку. Вказаний лист-вимога отримані ТОВ "Голден Вуд" та ТОВ "Альпо" 23.08.2016, про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №342 та №350 з відмітками про вручення поштової кореспонденції адресатам.

09.09.2016 між ТОВ "Альпо" та ПП "Голден Вуд" підписано акт прийому-передачі, за яким ПП "Голден Вуд" передало, а ТОВ "Альпо" прийняло нежитлові приміщення площею 45 кв. м та площею 1901, 3 кв.м за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 18. В акті вказано, що передачу приміщень вчинено згідно з вимогою ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 22.08.2016 щодо виселення орендарів із приміщень..

Водночас, ТОВ "Альпо" та ПП "Голден Вуд" уклали договори від 09.09.2016, якими розірвали договори оренди нежитлових приміщень від 01.01.2011 та від 01.07.2013.

В подальшому, 01.11.2016 між ТОВ "Альпо" (охоронець) та ПП "Голден Вуд" (замовник) укладено договір №1, за яким охоронець зобов'язується зберігати товарно-матеріальні цінності замовника, передані останнім на збереження охоронцеві в номенклатурі, обумовленій в акті прийому-передачі №ГВТ-000001 від 01.11.2016, що є невід'ємною частиною цього договору, та повернути останні в цілісності замовнику на його першу вимогу. Щомісячна оплата за цим договором становить не нижче 5000грн, яка здійснюється не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним. На виконання умов зазначеного договору по акту прийому-передачі №ГВТ-000001 від 01.11.2016 ПП "Голден Вуд" передало, а ТОВ "Альпо" прийняло на зберігання 78 найменувань товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 624 178,27 грн.

Також, 01.11.2016 між ТОВ "Альпо" (охоронець) та ПП "Голден Вуд" (замовник) було укладено договір, за яким охоронець зобов'язується зберігати товарно-матеріальні цінності замовника, передані останнім на збереження охоронцеві в номенклатурі, обумовленій в акті прийому-передачі № 1 від 01.11.2016, що є невід'ємною частиною цього договору, та повернути останні в цілісності замовнику на його першу вимогу. Відповідно до акту прийому-передачі № 1 від 01.11.2016 ПП "Голден Вуд" передало ТОВ "Альпо" на зберігання 6 найменувань товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з витягом № з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, виданим станом на 02.02.2017, місцезнаходженням Приватного підприємства "Голден Вуд" є: 46005, Тернопільська область, місто Тернопіль, провулок Садовий, будинок 2. Відомості про зміну місцезнаходження внесені до реєстру 19.01.2017.

Зміна місцезнаходження відповідача підтверджується також статутом ПП "Голден Вуд" ( нова редакція), затвердженого рішенням №5 власника ПП "Голден Вуд" ОСОБА_10 від 17.01.2017, у якому місцезнаходженням підприємства зазначено: 46005, м. Тернопіль, провулок Садовий, 2 .

Позивач вважає, що своїми діями відповідач порушив права та законні інтереси, як Іпотекодержателя спірного нерухомого майна - будівлі магазину меблів з ремонтною майстернею, загальною площею: 2981,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Текстильна будинок 18, у зв'язку з чим він повинен бути примусово виселений із зазначеного приміщення. При цьому в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що:

- відповідно до п.4.1.4 договору іпотеки ТОВ "Альпо" (іпотекодавець) зобов'язувалось не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб, зокрема, не передавати його в оренду, без отримання попередньої письмової згоди банку, тоді як ТОВ "Альпо" без згоди банку, як іпотекодержателя, 01.07.2013 уклав договір оренди з ПП "Голден Вуд" та передав йому в оренду нежитлові приміщення площею 1901, 3 кв.м, розташовані на вул. Текстильна, 18 у м. Тернопіль, що належать ТОВ "Альпо", а відтак вказує, що договір, укладений ТОВ "Альпо" та ПП "Голден Вуд", є недійсним в силу ст. 12 ЗУ "Про іпотеку", як такий, що укладений без згоди іпотекодержателя. І так як вказаний договір оренди не створює жодних правових наслідків, відповідно у ПП "Голден Вуд" відсутні правові підстави для перебування у спірному приміщенні, про що ПП "Голден Вуд" та іпотекодавця було повідомлено листом вимогою за вих.№140-5-5-00/11-658 від 22.08.2016 про неправомірність користування нежитловим приміщенням та звільнення його добровільно протягом 20 днів, які отримані останніми 23.08.2016, однак такі вимоги позивача ними не виконані, чим порушено його права, як Іпотекодержателя цього нерухомого майна;

- також позивач вважає , що поданий відповідачем договір від 09.09.2016 року про розірвання договору оренди від 01.07.2013 не містить посилання щодо повернення орендодавцем спірного приміщення власнику майна, тоді як акт приймання-передачі приміщення від 09.09.2016 року містить посилання на підставу його укладення - «згідно вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22.08.2016 року», а не відповідно до п.3.3. договору про розірвання договору оренди від 09.09.2016 року, тобто виключно в рамках іпотечних правовідносин (посилаючись при цьому на приписи ст. 795 ЦК України).

Таким чином, на думку позивача, відсутніми є докази повернення іпотечного майна внаслідок розірвання договору оренди, а також докази фактичного припинення відносин оренди між відповідачем та третьою особою. Водночас зазначає, що укладення договорів зберігання свідчить про знаходження майна відповідача у спірних приміщеннях та підтверджує факт продовження користування відповідачем спірними приміщеннями.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія судів (з окремою думкою) дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Нормами ч.2 ст. 4 ГПК України визначено,що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи право позивача на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, господарський суд зобов'язаний встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачем прав позивача та прийняти відповідне рішення.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору іпотеки, правове регулювання якої базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Приписами ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України встановлені правові наслідки недійсності правочину, зокрема, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Підставою для звернення із даним позовом є укладення 01.01.2011 та 01.07.2013 між ТОВ "Альпо" (орендодавець) та ПП "Голден Вуд" (орендар) 01.01.2011 та 01.07.2013 договорів оренди нежитлових приміщень по вул. Текстильній 18 у м. Тернополі площею 45 кв.м та 1 901,3кв.м. відповідно без попередньої згоди банку, як Іпотекодежателя вказаного нерухомого майна за договором іпотеки від 17.08.2008 реєстровий № 8324 (із змінами, внесеними відповідно до договорів від 11.06.2010 та 25.10.2011), що суперечить п.4.1.4 вказаного договору, яким передбачено обов'язок іпотекодавця не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та на розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

Водночас зібрані у справі докази свідчать про те, що 09.09.2016 між ТОВ "Альпо" та ПП "Голден Вуд" укладено договори, якими вони розірвали договори оренди нежитлових приміщень від 01.01.2011 та від 01.07.2013

Крім того, 09.09.2016 між ТОВ "Альпо" та ПП "Голден Вуд" складено та підписано акт прийому-передачі, за яким ПП "Голден Вуд" передало, а ТОВ "Альпо" прийняло нежитлові приміщення площею 45 кв. м та площею 1901, 3 кв.м за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, 18. В акті зазначено, що передачу приміщень вчинено згідно з вимогою ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" від 22.08.2016 щодо виселення орендарів із займаних приміщень.

Наведене свідчить, що підстави для виселення відповідача із займаного ним об'єкта нерухомого майна - будівлі магазину меблів з ремонтною майстернею, загальною площею 2981,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Текстильна будинок 18 станом на день розгляду справи відсутні, оскільки ПП «Голден Вуд» припинило використовувати нежитлові приміщення ТОВ «Альпо» по вул. Текстильна, 18 у м. Тернополі, що були орендовані на підставі договору ще 09.09.2016 (з дати укладення договорів про розірвання договорів оренди нежитлових приміщень від 01.01.2011 та від 01.07.2013, та підписання акта прийому-передачі вказаних приміщень), тобто до порушення провадження у даній справі (03.10.2016).

Заперечення позивачем факту припинення орендних правовідносин між ТОВ "Альпо" та ПП "Голден Вуд" з огляду на укладення під час розгляду даної справи 01.11.2016 між ТОВ "Альпо" та ПП "Голден Вуд" (тобто після розірвання договорів оренди та повернення майна на підставі актів прийому-передачі) двох договорів зберігання товарно-матеріальних цінностей та двох актів прийому - передачі товарно-матеріальних цінностей від 01.11.2016), що свідчить про знаходження майна відповідача у спірних приміщеннях та підтверджує факт продовження користування відповідачем спірними приміщеннями, судом оцінюються критично з огляду на те, що ані чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, ані договір іпотеки від 17.08.2007 №8324, не містить застереження щодо обов'язку іпотекодавця на отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя на зберігання в переданому в іпотеку майні товарно-матеріальні цінності третіх осіб.

Згідно із приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

І оскільки нікчемність вказаних договорів не випливає безпосередньо із ст. 12 Закону України "Про іпотеку", на яку посилається ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", а законність даного правочину не є предметом судового дослідження у справі, що розглядається, а тому вказані обставини можуть бути розглянуті судом в межах розгляду окремого позовного провадження.

Твердження позивача про те, що ПП «Голден Вуд» продовжує перебувати в іпотечному приміщенні, оскільки відповідачем не надано доказів постійного місця перебування керівних органів та бухгалтерської служби підприємства (в розумінні ст. 93 ЦК України) за новою адресою місцезнаходження ПП «Голден Вуд», а саме в будинку № 2 по провулку Садовому у м. Тернополі, що на думку представника банку є місцем проживання фізичних осіб, не знайшло свого документального підтвердження і є лише припущеннями про існування вказаних обставин.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням встановлених обставин у справі, приймаючи до уваги той факт, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що його право, як Іпотекодержателя спірного нерухомого майна - будівлі магазину меблів з ремонтною майстернею, загальною площею: 2981,1 кв.м, що знаходиться за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Текстильна будинок 18 за договором іпотеки №8324 вд 17.08.2007 є порушеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для примусового виселення з нежитлового приміщення Приватного підприємства "Голден Вуд", у зв'язку з чим колегія суддів відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи за результатами розгляду даної справи питання розподілу судових витрат, колегією суддів встановлено таке:

- відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Поданий 07.02.2018 відповідачем відзив на позов від 06.02.2018 (вх. номер 5296 від 07.02.2018) містить попередній розрахунок суми судових витрат, що складається із суми коштів в розмірі 15000,00 гривень, витрачених на правову допомогу у зв'язку із необхідністю здійснювати в суді представництво інтересів у даній справі в суді першої інстанції згідно з договором від 25.01.2018.

Відповідно до положень ст.126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні даного позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1378 грн згідно платіжного доручення від 23.09.2016р. №537208.

Оскільки в задоволенні позову судом відмовлено, тому витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2018 між ПП «Голден Вуд» (замовник) та адвокатом Авдєєнко В.В. (виконавець) було укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого Виконавець зобов'язується здійснювати представництво інтересів Замовника в Господарському суді Тернопільської області по справі №921/607/16-г/6 (п.1.1. Договору). Вартість послуг , передбачених до надання п. 1.1 даного договору, становить 15 000 грн, які підлягають оплаті до 01.02.2018 (п. 3.1 Договору).

Дані послуги були оплачені відповідачем - ПП «Голден Вуд» згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 25.01.2018, копія якого долучена до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача в судових засіданнях представляв адвокат Авдєєнко В.В. згідно довіреності б/н від 28.11.2016,що міститься в матеріалах справи (а.с.101).

Відповідно до п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України , вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи зазначене, а також беручи до уваги предмет позовних вимог, час, який витратив адвокат на надання послуг позивачу, тривалість розгляду і складність справи, колегія суддів дійшла висновку про покладення на позивача понесених відповідачем витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 91, 129, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", в особі Львівської обласної дирекції (вул. Я.Матейка, 8, м. Львів, 79000, ідент. код 14305909) на користь Приватного підприємства "Голден Вуд" (вул. Текстильна, 18, м. Тернопіль, 46000, ідент код 32549973) 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. судових витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 ГПК України.

Повне рішення складено 10 квітня 2018 р.

Головуючий суддя Н.М. Бурда

Судді: О.В. Руденко

Ю.О.Чопко (з окремою думкою)