ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/4249/16

Провадження № 12-70гс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Уркевича В. Ю.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Яновської О. Г.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком»,

відповідач - управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації (далі - Управління),

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження справу № 911/4249/16 Господарського суду Київської областіза позовом ПАТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком»до Управління про стягнення 222039,80 грнза касаційною скаргою Управління на рішення Господарського суду Київської області від 31 січня 2017 року (суддя Щигельська О.І.) й постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року (головуючий суддя Бонк Т.Б., судді Бойко С.М., Якімець Г.Г.).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2016 року ПАТ «Укртелеком» в особі Київської міської філії ПАТ «Укртелеком»звернулося до господарського суду з позовом до Управління про стягнення 222039,80 грн заборгованості з понесених позивачем витрат унаслідок надання окремим категоріям населення телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він надав телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги, у зв'язку із чим поніс витрати в розмірі заявленої до стягнення суми, котрі відповідач зобов'язаний відшкодувати відповідно до умов договору про співпрацю з відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету від 08 січня 2014 року № 23 (далі - Договір), укладеного між сторонами у справі, та згідно з положеннями статей 3, 63 Закону України «Про телекомунікації», Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, статей 11, 509, 526, 530, 599, 610 Цивільного кодексу України, статей 174, 193 Господарського кодексу України та статей 1, 2, 22, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Фактичні обставини справи, установлені судами

3. 08 січня 2014 року сторони у справі уклали між собою Договір щодо відшкодування коштів за надання телекомунікаційних послуг з користування телефоном пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, які здійснюються виконавцем відповідно до Закону України про державний бюджет на відповідний рік, постанов Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету»,

від 29 січня 2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» за видами пільг відповідних категорій громадян, визначених згаданими вище постановами (підпункт 1.1 Договору).

4. Підпунктом 2.3.1 Договору передбачено, що виконавець має право отримувати від платника кошти залежно від реального виконання видатків (згідно з кошторисним призначенням) для компенсації витрат з надання послуг пільговим категоріям громадян.

5. За підпунктом 2.4.1 Договору платник зобов'язався перерахувати виконавцю залежно від реального фінансування видатків (згідно з кошторисним призначенням) кошти для компенсації витрат з надання послуг пільговим категоріям на підставі розрахунків витрат, пов'язаних з пільгами, та актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги.

6. Згідно з підпунктами 2.4.2, 2.4.3 Договору платник зобов'язався складати акти звіряння розрахунків за надання населенню послуг, на які надаються пільги, з виконавцем про суми відшкодувань за послуги пільговим категоріям населення Макарівського району; готувати дані до управління фінансів Макарівської районної державної адміністрації про нараховані суми наданих послуг.

7. Відповідно до підпункту 3.1 Договору розрахунки за надання послуг пільговим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету здійснюються шляхом безготівкового перерахування коштів, а також за взаємозаліками.

8. Договір набуває чинності з 01 січня 2014 року, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01 січня 2015 року та діє до 31 грудня 2015 року (підпункт 6.1 Договору в редакції додаткової угоди від 28 вересня 2015 року № 1 до Договору).

9. Додатком 1 до Договору позивач установив граничні тарифи на загальнодоступні телекомунікаційні послуги по цеху телекомунікаційних послуг № 21 смт Макарів для населення.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

10. Господарський суд Київської області рішенням від 31 січня 2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду

від 26 липня 2017 року, позовні вимоги ПАТ «Укртелеком» задовольнив повністю. Стягнув з Управління на користь ПАТ «Укртелеком» 222039,80 грн витрат, понесених унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, 3330,60 грн витрат зі сплати судового збору.

11. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, Київський апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 222039,80 грн є обґрунтованими, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання.

Короткий зміст касаційної скарги

12. У серпні 2017 року Управління подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 31 січня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року, у якій просило скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволені позову.

13. Скаржник указує на неоднакове застосування судом касаційної інстанції положень частини другої статті 218 Господарського кодексу України та частини першої статті 614 Цивільного кодексу України, посилаючись на відсутність своєї вини в порушенні зобов'язання, оскільки в договорі визначено, що відшкодування витрат, понесених унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, здійснюється залежно від реального фінансування видатків (згідно з кошторисними призначеннями). Однак фінансування з державного та місцевого бюджетів у 2015 році за надані послуги зв'язку окремим категоріям громадян було відсутнє.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

14. Вищий господарський суд України ухвалою від 27 жовтня 2017 року касаційну скаргу відповідача прийняв до провадження та призначив її до розгляду.

15. 15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

16. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги (подання) на судові рішення у господарських справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 25 січня

2018 року прийняв до розгляду касаційну скаргу Управління на рішення Господарського суду Київської області від 31 січня 2017 року й постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі № 911/4249/16

у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

18. 26 березня 2018 року Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду передав справу № 911/4249/16 разом з касаційною скаргою Управління на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

19. Мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції вказав, що згідно зі статтями 626, 627 Цивільного кодексу України сторони при укладенні договору можуть за власним волевиявленням визначити умови договору, зокрема умови щодо моменту виникнення зобов'язань сторін за договором, строку виконання таких зобов'язань тощо. Відповідно до підпункту 2.4.1 Договору платник (відповідач) зобов'язався перерахувати виконавцю (ПАТ «Укртелеком») залежно від реального фінансування видатків (згідно з кошторисним призначенням) кошти для компенсації витрат з надання послуг пільговим категоріям громадян на підставі розрахунків витрат, пов'язаних з пільгами, та актів звіряння розрахунків за надані населенню послуги, на які надаються пільги. Отже, у своїй ухвалі суд касаційної інстанції зазначив, що, ураховуючи наявність між сторонами договірних відносин та умови Договору, у разі відсутності реального фінансування видатків (відповідно до кошторисного призначення) зобов'язання у відповідача з огляду на підпункт 2.4.1 Договору не настало.

20. Натомість Верховний Суд України у своїй постанові від 22 березня 2017 року

у справі № 905/2358/16 (провадження № 3-77гс17), яку прийнято за подібних правовідносин, дійшов іншого висновку про застосування норм права: висловив правову позицію про те, що з аналізу положень статей 525, 526, 530, 617 Цивільного кодексу України вбачається, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету країни на відповідні цілі, не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

21. Однак колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погоджується з таким висновком, викладеним у згаданій постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року.

22. Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

23. Оскільки колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду висловила намір відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24. Управління вказує, що відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» компенсації за надані послуги зв'язку окремим категоріям громадян застосовуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного й місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного страхування. Фінансових ресурсів державного й місцевого бюджетів на 2015 рік за надані послуги не було, таким чином, відшкодування витрат, понесених унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, залежить від реального фінансування видатків.

25. Крім того, відповідач посилається на положення статей 527, 530, 532 Цивільного кодексу України та зазначає, що поняття належного виконання зобов'язання охоплює, зокрема, виконання його в належний строк (термін), отже, ПАТ «Укртелеком» повинне було вчасно, а саме щомісяця протягом 2015 року, надавати розрахунки та акти звіряння вартості фактично нарахованих сум за надані послуги зв'язку окремим категоріям громадян. Як наслідок невчасного подання ПАТ «Укртелеком» таких розрахунків та актів звіряння, Управління не змогло вчасно компенсувати витрати за надані послуги зв'язку за Договором.

(2) Позиція позивача

26. ПАТ «Укртелеком» у своєму відзиві на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними й обґрунтованими, відповідають обставинам справи, ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки обов'язок щодо розрахунку з постачальниками телекомунікаційних послуг покладено на головних розпорядників коштів місцевих бюджетів, яким є Управління. Відповідно до пункту 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2013 року № 117, та підпункту 2.4.2 Договору обов'язок щодо оформлення актів звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства, покладено на відповідача. Крім того, ПАТ «Укртелеком» повідомляє, що 04 травня 2017 року відповідач у рахунок погашення заборгованості за рішенням Господарського суду Київської області від 31 січня 2017 року та на виконання наказу цього суду від 27 березня 2017 року в згаданій справі сплатив 225370,40 грн, що є доказом визнання цього рішення суду в повному обсязі.

27. У своїх додаткових поясненнях до відзиву, отриманих Верховним Судом 11 та 16 квітня 2018 року, ПАТ «Укртелеком» посилається на викладену в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 905/2358/16 (№ 3-77гс17) та постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17 та № 925/974/17 судову практику про те, що відсутність у відповідача бюджетних коштів не є підставою для звільнення його від виконання своїх зобов'язань.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів скаржника та позивача

28. Відповідно до статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються, зокрема, пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

29. У пункті 19 частини першої статті 12, пункті 10 частини першої статті 13, пункті 18 частини першої статті 14, пункті 20 частини першої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; пункті 18 статті 61, пункті 10 статті 62, пункті 17 статті 63, пункті 19 статті 64Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; пункті 11 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; пункті 6 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; частині п'ятій статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункті 4 частини третьої статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» установлено пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб.

30. Згідно з пунктом 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації» та пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

31. Законом України «Про телекомунікації» та згаданими Правилами не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

32. Указані приписи законодавства закріплюють державні соціальні гарантії певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

33. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

34. За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

35. На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня

2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», якою затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - відповідно Положення; Реєстр), а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

36. Згідно з пунктом 3 Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

37. Пунктом 3 Положення передбачено, що управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання інформації про осіб, які мають право на пільги, та забезпечують її автоматизоване використання для контролю за відомостями, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою «1-пільга», у якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; уносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, підприємствам та організаціям, що надають послуги.

38. Відповідно до пункту 11 Положення уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою «5-пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою «7-пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою «3-пільга»; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою

«3-пільга»; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами «4-пільга» та

«6-пільга».

39. З огляду на викладене, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, при цьому такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України.

40. Судами встановлено, що на виконання умов Договору та вимог законодавства України позивач у період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2016 року надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян за пільговими тарифами на загальну суму 292039,80 грн, що підтверджується актами звірки розрахунків за послуги зв'язку, надані пільговим категоріям населення, від 09 листопада 2015 року № 23/11, від 04 грудня 2015 року № 23/12, від 07 грудня 2015 року № 23/12, від 31 грудня 2015 року № 23/01, які складено між ПАТ «Укртелеком» та розпорядником коштів місцевого бюджету - Управлінням. Указані акти підписано повноважними представниками сторін, підписи скріплено печатками позивача та відповідача.

41. Здійснення відшкодування витрат, понесених позивачем унаслідок надання телекомунікаційних послуг з користування телефоном категоріям громадян, які мають право на відповідні пільги згідно із чинним законодавством, покладається відповідно до укладеного між сторонами договору та вищезазначених приписів законодавства на Управління як розпорядника коштів Макарівського району на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, до компетенції якого належать питання праці та соціального захисту населення.

42. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань з відшкодування витрат, понесених позивачем унаслідок надання телекомунікаційних послуг з користування телефоном пільговим категоріям громадян, позивач на адресу відповідача надіслав претензію від 02 грудня 2016 року № 11/409, якою запропонував відповідачу перерахувати у добровільному порядку до 12 грудня 2016 року 222039,80 грн понесених витрат унаслідок надання позивачем телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

43. Відповідач листом від 09 грудня 2016 року № 01-20/3988 надав відповідь на претензію, у якому повідомив про необхідність для задоволення претензії звірити розрахунки витрат. У доповнення до цього листа іншим листом від 15 грудня 2016 року № 01-20-4050 відповідач зазначив, що гарантує сплату заборгованості після надходження коштів з районного бюджету на рахунки Управління в січні - лютому 2017 року. Проте відповідач своїх зобов'язань з відшкодування витрат, понесених позивачем унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, не виконав, у зв'язку із чим за ним утворилася заборгованість у сумі 222039,80 грн.

44. Відповідно до частин першої та другої статті 509, частин третьої й четвертої статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

45. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

46. За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

47. Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

48. З огляду на вказані норми права заявлена позивачем до стягнення з відповідача грошова сума фактично є втратами підприємства, які воно понесло, надаючи послуги окремим категоріям громадян, установленим державою у відповідних Законах України, за пільговими тарифами.

49. Проте всупереч згаданим приписам закону, положенням укладеного між сторонами Договору відповідач не виконав своїх зобов'язань з відшкодування понесених позивачем утрат унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у спірному періоді в розмірі 222039,80 грн.

50. Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

51. Отже, відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки з позивачем на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які відповідно до чинного законодавства мають право на соціальні пільги, у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року, а зазначені відповідачем обставини щодо відсутності бюджетних призначень на відповідні видатки у 2015 році не є підставами для його звільнення від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

52. Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним у цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками.

53. Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу Українине передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

54. Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007).

55. Зокрема, в Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

56. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

57. З огляду на зміст статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

58. ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

59. ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

60. З огляду на викладене вище Велика Палата Верховного Суду відхилила твердження скаржника про відсутність його обов'язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов'язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.

61. Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання викладено в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 12-46гс18. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України та Верховного Суду.

(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

62. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

63. Ураховуючи зазначені вище норми законодавства та встановлені попередніми судовими інстанціями обставини наявності заборгованості у відповідача з відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговим категоріям населення, у сумі 222039,80 грн, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову є обґрунтованими.

64. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу Управління - без задоволення.

Щодо судового збору

65. За змістом частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

66. Зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду про залишення касаційної скарги Управління без задоволення, судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи, покладаються на відповідача.

Висновок про правильне застосування норм права

67. За приписами законодавства України у відносинах щодо розрахунків з постачальниками телекомунікаційних послуг особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги, головні розпорядники бюджетних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб'єкти владних повноважень, а як боржники у зобов'язальних правовідносинах.

68. Виходячи з положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Керуючись підпунктом 7 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення», статтями 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу управління соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністраціїзалишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 31 січня 2017 року й постанову Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 рокуу справі № 911/4249/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Ю. Уркевич
Судді:Н. О. АнтонюкЛ. М. Лобойко
С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукО. Б. Прокопенко
Д. А. ГудимаЛ. І. Рогач
О. С. ЗолотніковІ. В. Саприкіна
О. Р. КібенкоО. М. Ситнік
В. С. КнязєвО. Г. Яновська