КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2018 р. Справа№ 910/43/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Дикунської С.Я.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.

за участю представників:

від позивача - не з`явились;

від відповідача - Петроченко С.О.;

від державного виконавця - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.01.2018 року

у справі №910/43/17 (суддя Ю.М. Смирнова)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича

на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича

до Національного банку України

про стягнення 34329566,18 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі №910/43/17 у задоволенні позову відмолено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі №910/43/17 скасовано частково.

08.06.2017 року Господарським судом міста Києва видано наказ.

19.01.2018 року до Господарського суду міста Києва подано скаргу Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив - Банк" Шевченка Андрія Миколайовича на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2018 року у справі №910/43/17 скаргу задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. В іншій частині скарги відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 19.02.2018 року подала до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 29.01.2018 року у справі №910/43/17 скасувати.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта місцевим господарським судом було порушено процесуальні права відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо ненадання можливості подати заперечення по суті скарги. Стосовно фактичних обставин справи скаржник зазначив, що судом першої інстанції невірно визначено строк щодо можливого відкриття виконавчого провадження, а саме не взято до уваги, що такий строк відраховується з моменту отримання виконавчого документу безпосередньо державним виконавцем.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд від 05.03.2018 року у справі №910/43/17 апеляційну скаргу залишено без руху з підстави неподання документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 19.03.2018 року подано до Київського апеляційного господарського суду супровідний лист з доказами які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та призначено її розгляд на 05.04.2018року.

В судовому засіданні 05.04.2018 року представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник позивача та державного виконавця в судове засідання не з`явились, про час та дату судового засідання повідомленні належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі №910/43/17 у задоволенні позову відмолено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2017 року у справі №910/43/17 скасовано частково, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції:

" 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 3, код ЄДРПОУ 262530 (двадцять мільйонів сімсот дванадцять тисяч триста сімдесят) грн 15 коп безпідставно списаних коштів та 124710 (сто двадцять чотири тисячі сімсот десять) грн 20 коп судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.".

08.06.2017 року Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ. (а.с. 8-9).

28.12.2017 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із завами №1000/11 від 20.12.2017 року (а.с. 12-13) та №1001/11 від 20.12.2017 року (а.с. 10-11) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Київського апеляційного господарського суду по справі №910/43/17 від 24.05.2017 року за наказами про примусове виконання вказаної постанови, виданими Господарським судом міста Києва 08.06.2017 року.

Враховуючи те, що станом на дату подання скарги, будь-яких постанов відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо пред`явлених наказів на адресу ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» не надходило, останній звернувся із скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в якій просив:

- визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 у справі №910/43/17, за наказами, виданими Господарським судом міста Києва 08.06.2017 про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" 137181,21 грн судового збору за подання апеляційної скарги та про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" 20712370,15 грн безпідставно списаних коштів та 124710,20 грн судового збору;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 по справі №910/43/17, за наказом, виданим Господарським судом міста Києва 08.06.2017 про стягнення з Національного банку України на користь ПАТ "КБ "Актив-Банк" 137181,21 грн судового збору за подання апеляційної скарги;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 по справі №910/43/17, за наказом, виданим Господарським судом міста Києва 08.06.2017 про стягнення з Національного банку України на користь ПАТ "КБ "Актив-Банк" 20712370,15 грн безпідставно списаних коштів та 124710,20 грн судового збору;

- зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити виконавчі дії з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 по справі №910/43/17 в порядку та строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження";

- у порядку, визначеному ч. 1 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України, постановити окрему ухвалу відносно посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з приводу бездіяльності з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 по справі №910/43/17 та порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Суд першої інстанції, встановивши порушення державним виконавцем прав стягувача як сторони виконавчого провадження у зв'язку з не вчиненням всіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення, визнав незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року по справі №910/43/17 за наказами, виданими Господарським судом міста Києва 08.06.2017 року про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" 137 181, 21 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та про стягнення з Національного банку України на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" 20 712 370, 15 грн. безпідставно списаних коштів та 124 710, 20 грн. судового збору.

Щодо решти заявлених скаржником вимог - про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року по справі №910/43/17 за наказами, виданим Господарським судом міста Києва 08.06.2017 року, а також про зобов'язання здійснити виконавчі дії з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року по справі №910/43/17 в порядку та строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження", місцевий господарський суд відзначив, що такі вимоги є передчасними, з огляду на те, що наразі органом ДВС не вирішено питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Також суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення заявленого в межах розгляду скарги клопотання Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" про постановлення окремої ухвали відносно посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, оскільки доводи заявника в цій частині зводяться до порушення виконавцем тих же положень Закону України "Про виконавче провадження", якими власне обґрунтовується скарга.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно з частиною 1 статті 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Разом з цим, Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Згідно із ст. 99 Конституції України забезпечення стабільності грошової одиниці є основною функцією центрального банку держави - Національного банку України.

Відповідно до п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009 Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99 Конституції України).

Положеннями ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Національний банк України за своєю організаційно-правовою формою є органом державної влади.

Крім того, статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Для державної реєстрації створення юридичної особи - державного органу подається заява про державну реєстрацію створення юридичної особи (ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

З огляду на зазначені правові норми та додані до матеріалів справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що Національний банк України за своїм державно-правовим статусом є особливим центральним органом державного управління, що здійснює державно-владні повноваження у сфері грошово-кредитної політики України, а отже належить до системи державних органів.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що на виконавчі документи, за якими боржником виступає Національний банк України, поширюється дія Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. № 845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів або боржників.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 08.07.2015р. у справі №3-316гс15, державні виконавці не мають законних підстав проводити будь-яке списання коштів за виконавчими документами у справах, в яких боржниками є державні органи. Стягувачам необхідно подавати такі документи безпосередньо до органів Казначейства.

Водночас, положеннями ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено перелік підстав, за наявності яких, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, а саме якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, накази були подані до виконавчої служби стягувачем 28.12.2017 року, тобто до 03.01.2018 року (з врахуванням вихідних та святкових днів) державним виконавцем був зобов`язаний вирішити питання щодо повернення виконавчого документа.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було здійснено жодних виконавчих дій щодо відкриття виконавчого провадження на підставі даних наказів або (за наявності на те підстав) повернення їх стягувачу без прийняття до виконання, тому висновок місцевого господарського суду про бездіяльність щодо виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року по справі №910/43/17 за наказами, виданими Господарським судом міста Києва 08.06.2017 року, яка виявляється у тому, що державним виконавцем своєчасно та у відповідній процесуальній формі не вирішено питання про відкриття виконавчого провадження на підставі даних наказів або (за наявності на те підстав) повернення їх стягувачу без прийняття до виконання є вірним, обґрунтованим та не спростованим скаржником.

Висновок суду першої інстанції щодо решти заявлених скаржником вимог - про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року по справі №910/43/17 за наказами, виданим Господарським судом міста Києва 08.06.2017 року, а також про зобов'язання здійснити виконавчі дії з виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2017 року по справі №910/43/17 в порядку та строки, визначені Законом України "Про виконавче провадження" та про постановлення окремої ухвали відносно посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є також вірним та обґрунтованим, оскільки дійсно такі вимоги скаржника є передчасними, з огляду на те, що наразі органом ДВС не вирішено питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції порушено процесуальні права відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо ненадання можливості подати заперечення по суті скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, скаржник зазначає, що ним було отримано ухвалу господарського суду міста Києва від 22.01.2018 року 25.01.2018 року, тобто до 29.01.2018 року коли й було проголошено оскаржувану ухвалу.

Відтак, на думку колегії суддів, у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була можливість вжити заходи з метою дізнатися про хід судового провадження у даній справі, а тому вказані заперечення колегією суддів відхиляються.

При цьому колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у справі №910/33054/15 у постанові від 14.02.2018 року.

Доводи скаржника, що судом першої інстанції невірно визначено строк щодо можливого відкриття виконавчого провадження, а саме не взято до уваги, що такий строк відраховується з моменту отримання виконавчого документу безпосередньо державним виконавцем колегією суддів не приймається, оскільки вказані заперечення не спростовують правового висновку місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням норм чинного законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 275, 276, 281 - 284, 339 - 344 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.01.2018 року №910/43/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.01.2018 року №910/43/17 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали оскарження на ухвалу господарського суду міста Києва від 29.01.2018 року №910/43/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.04.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді С.Я. Дикунська

М.Г. Чорногуз