УХВАЛА

02 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 912/2159/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.01.2018

за позовом Фізичної особи-підприємця Сизова Анатолія Тимофійовича

до 1) Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради

2) Олександрійської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: Виконавчий комітет Олександрійської міської ради

про стягнення 50 204,47 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2017 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 у цій справі, Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради 15.02.2018, що підтверджується відбитком штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, подало касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

21.03.2018 зазначена касаційна скарга надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду .

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі № 912/2159/17 і в обґрунтування цієї відмови зазначає таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Оскільки оскаржувана постанова апеляційного господарського суду прийнята за правилами, що встановлені вже новою редакцією Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), отже у питанні наявності чи відсутності права на касаційне оскарження слід виходити з приписів Кодексу саме в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ.

Так, за приписами пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 цієї ж статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення 40 609,47 грн. основного боргу, 7 870,00 грн. інфляційних втрат, 1 725,00 грн. - 3% річних, що разом становить 50 204,00 грн. заборгованості за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яка є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2018 рік (1 762,00 грн.* 100= 176 200,00 грн.), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) справа № 912/2159/17 є малозначною і крім цього, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) пункту 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), а тому Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі і відмовляє у такому відкритті.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 у справі № 912/2159/17.

2. Матеріали касаційної скарги на 9 аркушах, в тому числі платіжне доручення від 14.02.2018 №42 на суму 3 248,00 грн. про оплату судового збору, повернути Управлінню праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков