ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

03 квітня 2018 року Справа № 915/819/17

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі

судді Давченко Т.М.,

при секретарі Говоріній А.Е.

за участю представників

від боржника ОСОБА_1, за довіреністю, ОСОБА_2, за довіреністю

від стягувача ОСОБА_3, за довіреністю

розглянувши

заяву боржника: Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, (55000, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, вул.Дружби Народів, 8 (ідентифікаційний код 31948866),

стягувач: Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 (ідентифікаційний код 24584661),

в особі ВП Южно-Українська АЕС, 55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с № 20 (ідентифікаційний код 20915546),

про відстрочення виконання рішення суду, -

встановив:

На адресу господарського суду 27.03.2018 від боржника надійшла заява від 23.03.2018 № 23/488 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017 у справі № 915/819/17 на один рік до 01.04.2019.

Заява ґрунтується на підставі: рішення Южноукраїнської міської ради № 953 від 19.12.2017; постанови про арешт коштів боржника від 18.12.2017 ВП № 55397798; постанови про арешт коштів боржника що перебувають у касах від 19.12.2017 ВП № 55397798; довідки № 05/99 від 23.01.2018; довідки №05/85 від 14.01.2018; рішенні Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради від 21.02.2018 № 38; акту прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будівель, споруд від 09.03.2017 № АК.08.306-2017; наказу від 18.06.2012, виданого на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2012 у справі № 5016/3702/2011(17/177); рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 13.07.2017 № 758 та програми «Якісні та обґрунтовані тарифи кожному споживачу без боргів» та мотивована тим, що у звязку з накладеними арештами на кошти, боржник не має можливості розпорядження будь-якими грошовими коштами. Через блокування усіх обігових коштів підприємство на даний час не має змоги розрахуватись за податковим боргом в сумі 5561118,75 грн., за спожиту електричну енергію в сумі 2121615,28 грн., за авансові внески до органу ДВС, здійснювати поточні платежі стягувачу за договорами теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Примусове стягнення на грошові кошти та майно боржника зробить неможливим безперебійне, цілодобове надання комунальних послуг та усунення аварій. Відстрочка виконання рішення суду на один рік надасть можливість боржнику знайти додаткові матеріальні ресурси для погашення боргу, використовуючи законодавчі механізми надання коштів з Державного або місцевого бюджетів та за рахунок коштів, які будуть отримані за наказом від 18.06.2012, виданого на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2012 у справі № 5016/3702/2011(17/177).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.03.2018 розгляд заяви Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство від 23.03.2018 № 23/488 призначено на 03.04.2018 о 10:15.

03.04.2018 від стягувача надійшли письмові пояснення від 30.03.2018 № 32/335 в яких він просить відмовити в задоволенні заяви від 16.03.2018 № 23/437, оскільки звернення боржника з заявою про відстрочення виконання рішення суду є тільки способом затягування виконання рішення суду, а не намагання погасити борг за господарським договором.

В судовому засіданні, представник боржника підтримав свою заяву від 23.03.2018 № 23/488 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017 та просить її задовольнити.

Крім того, представник боржника просить відкласти розгляд справи для можливості надання додаткових доказів щодо виконання наказу від 18.06.2012, виданого на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2012 у справі № 5016/3702/2011(17/177) та для надання можливості стягувачу ознайомитися з заявою боржника про відстрочення виконання рішення суду.

Представник стягувача в судовому засіданні заперечує проти задоволення заяви боржника про відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017 та просить відмовити в її задоволенні з підстав вказаних в письмових поясненнях від 30.03.2018 № 32/335.

Крім того, представник стягувача заперечує проти відкладення розгляду справи, оскільки у боржника було достатньо часу для надання всіх необхідних доказів та вважає, що йому не потрібен час для ознайомлення з заявою боржника про надання відстрочки виконання рішення суду.

В судовому засіданні суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника боржника про відкладення розгляду справи, яку занесено до протоколу судового засідання.

03.04.2018 оголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду щодо заяви боржника про надання відстрочки виконання рішення суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про надання відстрочки виконання рішення суду з наступних підстав.

Встановлені та неоспорені обставини даної справи і відповідні їм правовідносини полягають у тому, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017 у справі № 915/819/17 позовні вимоги задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 748379,76 грн. основного боргу за договором (код 37.00.11 видаляння та обробляння стічних вод (водовідведення)) № 222 від 21.12.2016 року за січень 2017 року, 29566,44 грн. інфляційних втрат, 11317,96 грн. 3 % річних, 48480,66 грн. пені, 26193,29 грн. штрафу, 14079,18 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення 02.01.2018 видано наказ.

Звертаючись із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017, заявник просить відстрочити його виконання на один рік до 01.04.2019.

Боржник в обґрунтування заяви про відстрочку виконання ухвали суду посилається на те, що у звязку з накладеними арештами на кошти, боржник не має можливості розпоряджатись коштами та здійснювати будь-яку господарську діяльність. Водночас заявником не подано суду жодного доказу, який би надавав можливість оцінити фінансовий стан боржника, не подано доказів про наявність усіх відкритих боржником рахунків в установах банків та наявності/відсутності коштів на рахунках. Доказів, що боржником ведуться роботи зі стягнення заборгованості зі своїх контрагентів по господарським договорам та по наказу від 18.06.2012, виданого на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.06.2012 у справі № 5016/3702/2011(17/177), в підтвердження намірів одержання коштів та сплати заборгованості також не надано. Посилання боржника на можливе банкрутство є припущенням, оскільки не підтверджено жодними доказами. Також є помилковим посилання боржника на затверджену Южноукраїнською міською радою Миколаївської області програму «Якісні та обґрунтовані тарифи кожному споживачу без боргів» як на джерело надходження грошових коштів для погашення заборгованості за рішенням суду від 14.12.2017 у 2018 році, оскільки згідно додатку до вказаної програми (т.2, а.с. 38, 39) у 2018 році заплановано в міському бюджеті на фінансову підтримку боржника грошові кошти у сумі 2,48 млн. грн. за рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.06.2012 у справі № 5016/3702/2011(17/177), 1,96 млн. грн. залишкової суми боргу, 4,0 млн. грн. фінансової підтримки на погашення поточних платежів, а згідно даних боржника вже існує заборгованість за податковим боргом у сумі 5561118,75 грн., за спожиту електричну енергію у сумі 2121615,28 грн. та за поточними платежами перед стягувачем за договорами теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

Крім того, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути підтверджені належними засобами доказування виключні обставини, які свідчать про неможливість або утруднення виконання саме судового рішення у встановлений строк, а не обставини, які свідчать про можливі негативні для господарської діяльності боржника наслідки.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VІІІ від 03.10.2017, яким ГПК України викладено в новій редакції.

Згідно п. 9 ч. 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, застосуванню підлягають положення ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини першої статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3. ст. 331 ГПК України).

Статтею 326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до ч.ч. 1-4 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

У відповідності до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов'язків щодо доказів.

Статтями 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє стягувача можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Таким чином, враховуючи інтереси не лише боржника, але і стягувача, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують конкретних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом, а тому відсутні правові підстави для задоволення заяви Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство від 23.03.2018 № 23/488 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017 у справі № 915/819/17 на один рік до 01.04.2019.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, - господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство від 23.03.2018 № 23/488 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2017 у справі № 915/819/17 на один рік до 01.04.2019 відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За передбаченими частиною 1 ст. 256 ГПК України приписами апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Повний текст ухвали складено 10.04.2018.

Суддя Т.М. Давченко