ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 квітня 2018 р. Справа № 903/854/17

Господарський суд Волинської області у складі: головуючої судді - Костюк С.В., суддів - Кравчук А. М., Якушевої І. О. розглянувши матеріали по справі №903/854/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця Приходька Олексія Васильовича

до відповідача: Комунального підприємства "Любешівський ринок"

про стягнення 50000 грн. моральної шкоди, також збитків у вигляді упущеної вигоди, матеріальної шкоди, всього на суму 732918 грн.

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Приходько О. В. - підприємець, Савчук В. Ф., довіреність № 293 від 23.05.2017 року;

від відповідача: Кравчук А. П. - директор, Кравчук П. А., довіреність від 14.02.2018 року; ОСОБА_5, паспорт серії НОМЕР_1.

Права та обов'язки учасникам судового процесу роз'яснені відповідно до ст. ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач - підприємець Приходько О. В. звернувся до суду з позовом, з врахуванням заяви про зміну предмета позову від 22.01.2018 року, про стягнення з відповідача - КП "Любешівський ринок" 50000,00 грн. моральної шкоди та 732918,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди та матеріальної шкоди.

Заявлену вимогу обґрунтовує з посиланням на договір обслуговування об'єкта торгівлі № 6257 від 01.01.2013 року, відповідно до якого проводив підприємницьку діяльність та сплачував плату в сумі 15,00 грн. за квадратний метр; норми статей 22,1166 ЦК України, якими визначено поняття збитків та порядок їх відшкодування; вважає, що завдані збитки є наслідком протиправної поведінки відповідача в результаті того, що контейнер № 627 неодноразово був опечатаний із забороною здійснювати підприємницьку діяльність, зокрема, в листопаді 2016 року та 08.02.2017 року; зазначеними діями відповідач завдав моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 50000,00 грн. та матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди, які оцінює в розмірі 732918,00 грн.

Відповідач у відзиві від 27.11.2017 року позовні вимоги заперечує. Зазначає, що під час здійснення інвентаризації торгівельних місць встановлено, що позивач встановив на своєму торгівельному місці вагончик із площею, більшою на 0,5 м.кв. від площі, вказаної в укладеному між сторонами договорі на обслуговування об'єкта торгівлі, чим завдав підприємству матеріальну шкоду на суму 307 грн. 50 коп. Через відмову позивача оплачувати вказану суму відповідачем ініційовано розірвання договору. На виконання наказу "Про розірвання договору на обслуговування об'єкта торгівлі з Приходьком О.В." вагончик останнього опломбовувано відповідачем. Проте, позивач неодноразово самовільно знімав пломби і торгував у вагончику. Стягнення позивачем упущеної вигоди, моральної та матеріальної шкоди заперечує, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення заявленої суми збитків.

Позивач у запереченні від 05.12.2017 року на відзив відповідача та у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, згідно заяви від 22.01.2018 року, а саме про стягнення 50000,00 грн. моральної шкоди, 732918,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди, матеріальної шкоди.

Подав 10.04.2018 року розрахунок збитків на суму 732950,00 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

01.01.2013 року між Комунальним підприємством "Любешівський ринок" та Фізичною особою-підприємцем Приходьком Олексієм Васильовичем було укладено договір на обслуговування об'єкта торгівлі (далі - Договір).

Згідно п.1.1 Договору, предметом договору є торгівельне місце НОМЕР_2 площею 12 кв.м.. Розмір плати за обслуговування об'єкта торгівлі становить 15 грн., в місяць за 1 кв.м.. Загальний розмір плати за обслуговування об'єкта торгівлі становить 180 грн., яка сплачується орендарем не пізніше 10 числа поточного місяця(розрахунковий місяць).

Згідно п.3.1.2 Договору орендар зобов'язаний, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендодавцю платежі, передбачені цим Договором.

Згідно п.6.1. Договору, останній діє з 01.01.2013 року до 31.12.2013 року включно.

Відповідно до п. 6.2. Договору зміни та доповнення до договору вносяться шляхом підписання додаткових угод, які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що зміна або розірвання договору в односторонньому порядку не допускається крім випадків передбачених чинним законодавством.

Згідно п.6.5. Договору, якщо орендар продовжує користуватися торгівельним місцем після закінчення дії Договору, то за відсутності заперечень орендодавця протягом місяця з дати закінчення дії Договору, Договір вважається поновленим на той же термін.

Рішенням господарського суду Волинської області від 06.06.2017 року у справі № 903/299/17, залишеним без змін Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 року (а.с.26-32) встановлено, що договір на обслуговування об'єкта торгівлі від 01.01.2013 року діючий, не розірваний, недійсним судом не визнавався.

В силу положень ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом спору по справі, що розглядається є стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. та 732950,00 грн. збитків.

Як правову підставу стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди та матеріальної шкоди, а також моральної шкоди позивач посилається на норми статей 22, 623, 1166 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст.11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч.1-3 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Згідно ч.1 ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у спорі про відшкодування заподіяної шкоди, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

Згідно розрахунку збитків у вигляді упущеної вигоди позивач просить стягнути з відповідача 732950,00 грн., з яких: 5630,00 грн. єдиний податок, 5152,00 грн. єдиний соціальний внесок для фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, 1 440 грн. 00 коп. оренда торгівельного місця НОМЕР_2 за 8 місяців, 88 798 грн. 00 коп. різниця загального доходу від продажу товарів згідно книги обліку доходів за період з 01.01.2017 року по 29.03.2017 року порівняно з відповідним періодом 2016 року, 74 430 грн. 00 коп. недоотриманий дохід в період перебування у судах.

У відповідності до статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (частина 4 статті 623 ЦК України).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками покладається на позивача. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто, упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Також, важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12).

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов'язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Водночас, як слідує з вимоги позивача до упущеної вигоди віднесено сплачені ним обов'язкові платежі, а саме: 5630,00 грн. єдиного податку, 5 152,00 грн. єдиний соціальний внесок для фізичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, орендні платежі - 1 440,00 грн.

Враховуючи те, що позивач самостійно отримав статус платника єдиного податку з відсотковою ставкою єдиного податку, який є обов'язковим платежем фізичної особи, що займається підприємницькою діяльністю незалежно від результатів своєї роботи, самостійно уклав договір про обслуговування об'єкта торгівлі, вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Зазначена правова позиція викладена у постанові ВГСУ №910/5940/16 від 04.04.2017 року.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 88 798 грн. 00 коп. загального доходу від продажу товарів згідно книги обліку доходів за період з 01.01.2017 року по 29.03.2017 року, що впав порівняно з аналогічним періодом 2016 року та 74 430 грн. 00 коп. упущеної вигоди у вигляді недоотриманого прибутку в період перебування в судах.

В обґрунтування вищезазначених вимог позивач посилається на незаконне опломбовування відповідачем торгівельного місця НОМЕР_2 у зв'язку з чим його дохід впав на 88 798 грн. 00 коп. Крім того, під час розгляду справи №903/299/17 за позовом КП "Любешівський ринок" до підприємця Приходька О.В. про стягнення 1 812 грн. 50 коп. останнім забезпечувалась присутність у всіх судових засіданнях у зв'язку з чим в дні судових засідань торгівля в його контейнері не відбувалась.

Для розрахунку суми неодержаного доходу (упущеної вигоди) позивач використав книгу обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість), зокрема, аналогічний період 2016 року.

Проте, позивачем не було надано суду реальних даних скільки покупців у спірний період відвідувало торговий контейнер позивача, а також скільки з них мало реальний намір скористатись саме послугами позивача, проте не змогли реалізувати такі наміри через опломбовування торгівельного місця позивача чи його перебування у відповідних судових засіданнях, що спричинило закриття торгівельного контейнера, а тому твердження позивача про те, що якби його контейнер працював, то його б дохід мав би дорівнювати доходу за минулий період, є лише припущенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ №910/7197/14 від 26.12.2016 року.

Опломбування відповідачем контейнеру НОМЕР_2 не є причиною недоотримання підприємцем Приходько О.В. доходу, оскільки актами від 18.02.2017 року, 04.03.2017 року встановлено факт зняття підприємцем відповідних пломб та продовження торгівлі з даного контейнера (а.с. 85, 86 (на звороті)).

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалами господарського суду Волинської області від 24.05.2017 року, 06.06.2017 року, Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2017 року, 03.08.2017 року по справі №903/299/17 явка підприємця Приходька О.В. в судові засідання обов'язковою не визнавалась, що позбавило необхідності останнього бути присутнім на судових засіданнях та виникнення у майбутньому упущеної вигоди у вказані дні.

Крім того, необхідно враховувати, що у ринкових відносинах на рішення того чи іншого покупця щодо вибору продавця товарів, робіт, послуг, впливає значна кількість факторів, як і сама кількість покупців та їх потреба у відповідному обсязі товарів, робіт, послуг, у кожний окремий період є змінною величиною та залежить від різних чинників.

Зокрема, основними факторами, що впливають на попит, є: ціни на товари та послуги; доходи споживачів; ціни на товари-замінники; сезонність; зміна смаку споживачів; кількість споживачів; очікування споживачів; зміна потреб і моди; реклама.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Для прийняття рішення про повне відшкодування упущеної вигоди протиправні дії відповідача мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. (Дана правової позиції викладена Вищим господарським судом України у постанові № 33/230-07 від 20.03.2008 р.).

Сума збитків, яку позивач просить стягнути, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання доходу позивачем, тоді як теоретична можливість одержання доходів не може бути підставою для стягнення збитків чи майнової шкоди. До матеріалів справи позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВГСУ №910/24267/14 від 23.09.2015 року.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 88 798,00 грн. загального доходу від продажу товарів згідно книги обліку доходів за період з 01.01.2017 року по 29.03.2017 року, що впав порівняно з аналогічним періодом 2016 року, 74 430 грн. 00 коп. упущеної вигоди у вигляді недоотриманого прибутку в період перебування в судах не підлягають задоволенню.

В підтвердження матеріальної шкоди в сумі 7 500,00 грн. позивач зазначає, що 24.05.2017 року, 06.06.2017 року господарським судом Волинської області та 17.06.2017 року, 03.08.2017 року Рівненським апеляційним господарським судом відповідно відбувались слухання справи №903/299/17 за позовом КП "Любешівський ринок" до підприємця Приходька О.В. про стягнення 1 812 грн. 50 коп. збитків, на яких позивач був присутнім з своїм представником, що в результаті спричинило значних матеріальних затрат для нього. Згідно довідки Луцької автостанції №80 від 18.08.2017 року відстань від Любешова до Рівного становить 215 км., від Любешова до луцька 132 км. Підприємець Приходько О.В. на судові засідання їздив на автомобілі Renault Master 2.5 Dci, згідно технічної документації характеристики витрат пального на 100 км. становлять 10л. дизельного пального.

Долучена позивачем довідка ПАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" №80 від 18.08.2017 року підтверджує лише вартість проїзду в автобусі, а не відстань від Любешова до Рівного.

Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалами господарського суду Волинської області від 24.05.2017 року, 06.06.2017 року, Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2017 року, 03.08.2017 року по справі №903/299/17 явка підприємця Приходька О.В. в судові засідання обов'язковою не визнавалась, що позбавило необхідності останнього бути присутнім на судових засіданнях.

Згідно долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Renault Master 2.5 Dci, останній зареєстрований на ОСОБА_6, а не позивача (а.с. 44).

Будь-яких доказів використання вказаного автотранспорту позивачем для прибуття на вказані судові засідання, розрахунків використаного об'єму дизельного пального та його купівлі (квитанції, платіжні доручення, чеки тощо) у вказані дні, позивачем не зазначені та не долучені, у зв'язку з чим вказана вимога не підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 50 000,00 грн. моральної шкоди на підтвердження якої зазначає, що він був одружений та має семеро дітей, ніде більше не працює його єдиний доходів від торгівлі на ринку. За відсутності доходів на утримання (у зв'язку з опломбовуванням відповідачем торгівельного контейнера позивача НОМЕР_2) з дружиною почали виникати конфлікти, непорозуміння і він був змушений розірвати шлюб з ОСОБА_7

Вказана вимога також не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відшкодування моральної шкоди передбачено ст. 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відшкодування шкоди здійснюється у разі, наявності у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності: неправомірної поведінки особи, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини завдавача шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише через неправомірну поведінку відповідача.

Пунктами 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року роз'яснено про те, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви, що узгоджується з роз'ясненнями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року.

Отже, для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1190 ЦК України.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Згідно рішення Любешівського районного суду Волинської області №162/404/17 від 17.05.2017 року розірвано шлюб між Приходьком О.В та ОСОБА_7 зареєстрований 02.09.1995 року Ветлівською сільською радою Любешівського району Волинської області.

Як зазначено у вказаному рішенні сам позивач - Приходько О.В. звернувся з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_7, оскільки спільне життя у них не склалося через різні характери та погляди на життя, вони не зуміли зберегти нормальні сімейні відносини подружні відносини припинилися з травня 2009 року та з цього часу не ведуть спільне господарство; позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим.

Твердження позивача про руйнування його сім'ї через неправомірні дії КП "Любешівський ринок" не приймається судом, оскільки не відповідає дійсності.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів завдання саме відповідачем моральної шкоди, а також не доведено її завдання саме у заявленому розмірі.

Враховуючи вищевикладене, та те, що заявлена сума витрат не має необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку зі спірними правовідносинами сторін, недоведеність позивачем їх розміру, наявність лише теоретичного обґрунтування стягнення, недоведеність обставин, які б підтверджували заподіяння йому відповідачем як моральної, так і матеріальної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у позові.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України господарський суд ,-

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Рівненського апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

18.04.2018 року.

Головуючий суддя С.В. Костюк

Судді І. О. Якушева А. М. Кравчук