ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2018 р. м. Київ Справа № 911/43/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 552 000,00грн

Суддя Чонгова С.І.

За участю секретаря судового засідання Савчук М.Ф.

За участю представників сторін:

від позивача: Щелков П.С. (довіреність №25.01/2018-дов-1 від 26.01.2018), Палющенко Д.С. (довіреність №06.11/2017-дов від 06.11.2017);

від відповідача: ОСОБА_1 (паспорт);

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" (далі - ТОВ "Плато Плюс") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) про стягнення 552 000,00грн безпідставно сплачених коштів за період з 10.2016 по 08.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що кошти є безпідставно сплаченими без надання цільового призначення, а саме юридичних послуг у період з жовтня 2016 по серпень 2017, оскільки відсутні будь-які первинні документи, що підтверджують факт надання таких послуг відповідачем та підстави для оплати позивачем цих послуг.

Відповідач у справі - ФОП ОСОБА_1 у своєму відзиві просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі та закрити провадження у зв'язку з відсутністю предмету спору, так як відповідачем надавалися юридично-захисні та адміністративні послуги ТОВ "Плато Плюс", про що свідчать акти виконаних робіт.

05.03.2018 відповідачем подано пояснення, у яких надано докази існування справ зазначених в актах виконаних робіт та просить суд закрити провадження у справі №911/43/18, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

06.03.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій стверджує, що відповідач надіслав йому не підписаний відзив з додатками, що не мають відношення до матеріалів справи та відрізняються від надісланих до суду. Також, відповідач наголошує, що договір про надання юридичних послуг та акти виконаних робіт підписано особою, яка не мала на те відповідних повноважень, оскільки на час підписання цих документів на посаді директора ТОВ "Плато Плюс" перебувала ОСОБА_4.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" у період з 13.10.2016 - 02.08.2017 на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти у сумі 552 000,00грн з призначенням платежів - «за юридичні послуги» згідно з актами з посиланням на номер та дату актів, що підтверджено витягами з банківських виписок.

Як зазначає позивач, 23.10.2017 відбулася зміна директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» з ОСОБА_5 на ОСОБА_4 на підставі протоколу загальних зборів учасників Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАТО ПЛЮС» №1 від 20.01.2015, постанови Вищого господарського суду України від 27.07.2017 по справі №910/3353/15-г, постанови Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 по справі №910/3353/15-г та рішення господарського суду міста Києва від 18.08.2016 у справі №910/3353/15-г. ОСОБА_5 не було передано ОСОБА_4 жодних документів з господарської діяльності Товариства. Під час аналізу руху коштів по поточному рахунку Товариства позивачем було встановлено, що було здійснено платежі на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 здійснено платежі на загальну суму 552 000,00грн з призначенням «За юридичні послуги». У Товариства відсутні первинні документи, які б підтверджували факт надання таких юридичних послуг відповідачем та підстави для оплати позивачем цих послуг, тому позивач звернувся до відповідача з письмовим проханням надати завірені належним чином документи щодо відповідних господарських відносин, а також направити акт звірки взаємних розрахунків, однак відповідачем відповіді не надано.

Таким чином, позивач вважає, що грошові кошти в розмірі 552 000,00грн були перераховані на поточних рахунок відповідача безпідставно, а тому підлягають поверненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідачем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 наданий суду оригінал договору, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАТО ПЛЮС» в особі директора ОСОБА_5 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 про надання юридичних послуг №1 від 02.09.2015 (копія якого надана відповідачем до матеріалів справи) (далі-договір, 67-68, т.1).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику правову допомогу з питань, що виникають у процесі господарської діяльності товариства, в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1 договору).

Згідно п. 2.1 договору, виконавець зобов'язується: надавати правову допомогу шляхом усного та письмового консультування, представництва замовника в усіх державних та недержавних органах, установах, з питань, що стосуються його діяльності; підготовки та подачі позовних заяв до суду, представництва у судових засіданнях від імені замовника, виконувати інші дії за погодженням з замовником; при виконанні своїх обов'язків керуватися чинним законодавством України і даним договором.

Відповідно до п. 4.2 та 4.3 договору, підставою для розрахунків по договору є акт приймання-здачі виконаних робіт. Оплата послуг виконавця здійснюється замовником після підписання акту виконаних робіт.

Договір вступає в свою силу з моменту його підписання сторонами та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.9.1 договору).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України)

Відповідно до норм ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем відповідно до умов договору надано позивачу юридичні послуги, про що сторонами складено акти приймання-здачі виконаних послуг до договору, що містяться в матеріалах справи (оригінали оглянуті у судовому засіданні) (а.с. 69-80, т.1).

Також, відповідачем на підтвердження наданих послуг, додано до матеріалів справи докази існування справ зазначених в актах виконаних робіт, а саме рішення, ухвали, постанови судів щодо яких надавались відповідачем послуги (а.с.96-131, т.1).

Позивач, вказує на те, що договір про надання юридичних послуг №1 від 02.09.2015 підписано не уповноваженою особою.

Відповідно до ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

У відповідності до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач не надав доказів щодо визнання спірного договору недійсним.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 237 ГПК України, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого засідання, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаній з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Проте, позивачем у даній справі заяв про визнання недійсним спірного правочину суду не подавалося.

Враховуючи, що дійсність договору про надання юридичних послуг №1 від 02.09.2015 не оспорювалось, а тому даний договір є дійсний, зобов'язання за даним договором відповідачем виконувалися належним чином, суд дійшов висновку, що на підставах зазначених у позові вимоги задоволенню не підлягають.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 04.04 .2018

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова