ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 рокуСправа № 912/370/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С., за участю секретаря судового засідання Скопець В.В., розглянув у судовому засіданні справу №912/370/18

за позовом: Долинської міської ради

до відповідача: фізичної особи-підприємця Бражникової Любові Валеріївни

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Представники:

від позивача - Поддєнєжний О.В., довіреність № 01-19/16/1 від 13.03.2018 р.;

від відповідача - Бражникова Л.В. - особисто;

від відповідача - Гринь О.В., довіреність № 1-410 від 11.04.2018 р.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Долинської міської ради до фізичної особи-підприємця Бражникової Любові Валеріївни про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0096 га біля магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 шляхом знесення металевого паркану в бік належної відповідачу земельної ділянки відповідно до правоустановчих документів на землю за рахунок Бражникової Любові Валеріївни.

Ухвалою господарського суду від 19.02.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 912/370/18; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 14.03.2018 р.; встановлено строк для подання сторонами необхідних доказів та заяв по суті справи.

13.03.2018 р. на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов відповідача (а.с. 48-49), надісланий на адресу суду та позивачу 12.03.2018 р., що вбачається з відтиску штампу органу поштового зв'язку на поштовому конверті та фіскального чеку від 12.03.2018 р. відповідно (а.с. 47, 49). Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується з позовними вимогами та заперечує проти їх задоволення, оскільки по периметру земельних ділянок, які належать відповідачу на праві власності, нею був встановлений металевий паркан, який будувався на рівні з парканом сусідського будинку № 3 по вул. 40 років Жовтня. Відповідач також зазначає, що на плані - схемі земельної ділянки комунальної власності, що зайнята гр. Бражніковою Л.В., який наданий до суду позивачем, не зазначені заміри (розміри) належних відповідачу земельних ділянок та їх загальний розмір, також не зазначено дати, коли саме робилися заміри, хоча "самозахват" змальовано дуже скурпульозно. Відповідач вважає, що для повного та всебічного розгляду справи позивач повинен надати до суду детальний план забудови району та документацію про затвердження червоних ліній забудови. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що спірний паркан встановлено по краю колодязя, який розташований біля будинку, паркан прозорий та на ділянці між будинком та парканом розміщена клумба з квітами.

На підставі ч. 5 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні 14.03.2018 р. судом оголошено перерву на 30.03.2018 р., про що постановлено протокольну ухвалу.

28.03.2018 р. позивачем надано до суду пояснення стосовно відзиву відповідача та необхідності надати додаткові документи (а.с. 65). Так, з метою надання належного доказу самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності відповідачем, позивачем надано до суду ситуаційний план з зазначенням площі, межі земельних ділянок, що належать фізичній особі - підприємцю Бражниковій Л.В. згідно з правовстановлюючими документами та меж і площі земельної ділянки, яку фактично використовує відповідач. Стосовно тверджень відповідача про необхідність надання детального плану забудови даного мікрорайону міста та документації про затвердження червоних ліній забудови, позивач зазначає, що предметом спору у даній справі не є порушення відповідачем містобудівного законодавства, а тому зазначені документи не впливають на вирішення спору у даній справі.

Ухвалою суду від 30.03.2018 р. закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до розгляду по суті на 11.04.2018 р.

У судовому засіданні 11.04.2018 р. після початку розгляду спроави по суті представником відповідача заявлялись усні клопотання про призначення у справі судової експертизи та про відкладення розгляду справи, з метою надання можливості відповідачу ознайомитися з матеріалами справи.

На заявлені відповідачем усні клопотання господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу вимог ст.ст. 73, 80, 98 Господарського процесуального кодексу України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи; відповідач повинен подати до суду докази разом з поданням відзиву, крім випадку, коли особою обґрунтована неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї; висновок експерта може бути наданий до суду на замовлення учасника справи.

В ході підготовчого провадження у даній справі, відповідачем висновку експерта на підтвердження заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, до суду не надано, про неможливість подання зазначеного доказу разом з відзивом суд відповідачем не повідомлено; в підготовчому провадженні клопотання про призначення у справі судової експертизи відповідачем не було заявлено.

Згідно ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Зазначаючи про причини неподання клопотання про призначення судової експертизи у справі в підготовчому провадженні, відповідач послалася на необізнаність з відповідними нормами, що не є поважною причиною в розумінні процесуального закону.

На підставі викладеного, усне клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи залишається без розгляду господарським судом.

З метою надання відповідачу можливості ознайомитися з матеріалами справи, у судовому засіданні 11.04.2018 р. оголошено перерву до 12.04.2018 р., про що постановлено протокольну ухвалу. Однак, відповідач зазначеним процесуальним правом та оголошеною судом перервою у судовому засіданні так і не скористався.

У судовому засіданні 12.04.2018 р. представники сторін підтримали свої правові позиції відносно предмету спору. Так, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, відповідач просив в позові відмовити.

Розглянувши наявні у справі матеріали, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, господарський суд встановив наступні обставини.

На підставі договору дарування земельної ділянки від 05.08.2009 р., укладеного між Бражніковим Сергієм Валерійовичем (далі - Дарувальник) та Бражніковою Любов'ю Валеріївною, фізична особа-підприємець Бражнікова Л. В. (далі - Обдарована) здобула у власність земельну ділянку, площею 1171,40 кв.м., у межах згідно з планом, розташовану на території АДРЕСА_1 (а.с. 30).

При цьому, як вбачається зі змісту договору дарування та державних актів на право власності на земельну ділянку (а.с. 31-32), які є невід'ємною частиною договору дарування, земельна ділянка площею 1000,00 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_1, передана для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а земельна ділянка площею 171,40 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_2 передана для ведення особистого селянського господарства.

Сторони договору дарування домовились, що передача Дарувальником та прийняття Обдарованою вказаної у цьому договорі земельної ділянки, вважається здійсненою в момент нотаріального посвідчення цього договору.

Договір дарування посвідчено 05.08.2009 р. приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Фоміних В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1190.

Як стверджує позивач, обґрунтовуючи позов, на земельній ділянці площею 1000,00 кв.м. (0,1 га), яка належить на праві приватної власності відповідачу, побудований магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1", в якому відповідач здійснює підприємницьку діяльність. Вся територія присадибної земельної ділянки відповідача огороджена металевим парканом, встановлення якого, за доводами позивача, явно зменшило ширину земельної ділянки загального користування земель запасу Долинської міської ради, яка прилягає до вул. Соборності України.

Господарським судом встановлено також, що на замовлення міської ради інженером - землевпорядником здійснено обміри присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, в результаті яких виявлено, що металевий паркан встановлено відповідачем не у відповідності до меж земельної ділянки, які визначені правовстановлюючими документами.

Так, у відповідності до ситуаційного плану з описом меж земельної ділянки, зайнятої відповідачем, фізична особа - підприємець Бражнікова Л.В. використовує 0,0096 га земель комунальної власності Долинської міської ради без правовстановлюючих документів, що позивач вважає самовільним зайняттям зазначеної земельної ділянки.

27.04.2016 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 01-19/792, у відповідності до якого міська рада вимагала у відповідача до 15.05.2016 р. перенести паркан, зменшивши ширину земельної ділянки до 25,95 м, згідно правоустановчого документу на землю.

Згідно листа від 15.07.2016 р., адресованого голові Долинської міської ради, відповідач зазначає, що з метою будівництва будинку з вбудованим магазином на земельній ділянці, належній їй на праві власності, нею була найнята бригада будівельників, якою, при встановленні металевої огорожі по периметру земельних ділянок, було невірно проведено виміри меж ділянок, в результаті чого металевим парканом було огороджено більше території, ніж передбачено проектом та правовстановлюючими документами. Таким чином, зазначає в листі відповідач, розміри земельної ділянки, яка фактично належить Долинській міській раді та знаходиться у фактичному користуванні відповідача складає 0,0133 га (тобто 3 м в ширину та 44,5 м в довжину). З метою вирішення зазначеного питання в законному правовому полі, відповідач просила міську раду надати їй земельну ділянку площею 0,0133 га в оренду (а.с. 41).

Оскільки за доводами позивача, земельну ділянку площею 0,0096 га по АДРЕСА_1 в м. Долинська, якою користується відповідач без правовстановлюючих документів та яка належить до земель запасу житлової та громадської забудови Долинської міської ради та перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Долинська (а.с. 44), фізичною особою - підприємцем Бражниковою Л.В. не звільнено, Долинська міська рада звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи даний спір по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, згідно з наведеними вимогами закону, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує зареєстрованого у відповідності до вимог чинного законодавства права власності або користування земельною ділянкою, яке виникло на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

В матеріалах справи відсутні рішення Долинської міської ради щодо передачі у власність або користування відповідача земельної ділянки площею 0,0096 га по АДРЕСА_1 в м. Долинська, а також правовстановлююча документація відповідача на зазначену земельну ділянку.

Оскільки відповідно до правовстановлюючих документів відповідача, їй на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1171 га, а фактично фізична особа - підприємець Бражнікова Л.В. використовує земельну ділянку площею 0,1267 га, земельна ділянка площею 0,0096 га використовується відповідачем самовільно.

Зазначене підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи ситуаційними планами з описом меж земельної ділянки комунальної власності, зайнятої фізичною особою - підприємцем Бражніковою Л.В. (а.с. 23, 67), виконаними фізичною особою - підприємцем, інженером - землевпорядником Кузьміним Геннадієм Олексійовичем, тобто уповноваженою особою, про що свідчить кваліфікаційний сертифікат № 011709 від 11.07.2014 р. (а.с. 33).

Також господарський суд вважає за необхідне зауважити, що у листі від 15.07.2016 р. відповідач фактично визнавав факт користування земельною ділянкою комунальної власності. При цьому, за доводами відповідача, викладеними у вказаному листі, відповідачем фактично використовується земельна ділянка, площа якої є більшою, ніж визначена позивачем у позовній заяві, а саме - 0,0133 га (а.с. 41).

Таким чином, самовільно займаючи земельну ділянку, відповідач порушує встановлений законодавством порядок набуття права на землю, невід'ємним елементом якого є управлінська діяльність органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин.

При цьому, господарським судом не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву з наступних підстав.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, подані до суду докази, в силу вимог ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву (ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, всупереч викладеному, зазначаючи про відсутність факту самовільного зайняття земельної ділянки, відповідачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження власних доводів.

Зазначаючи у відзиві на позов про необхідність надання позивачем доказів у справі, відповідачем, всупереч вимогам процесуального закону, не заявлено клопотання про витребування таких доказів, не обґрунтовано необхідності їх подання та не наведено фактичних обставин, які на підставі цих доказів можливо встановити.

Встановлення ж відповідачем паркану по краю колодязя, а також розміщення на ділянці між будинком та парканом квіткової клумби не є тими обставинами, які мають значення при вирішенні даного спору.

Що ж до доводів відповідача про відсутність на плані-схемі дати його складення, вони не приймаються судом до уваги, оскільки ні позивачем, ні відповідачем в ході судового розгляду справи не зазначалось про знесення або ж перенесення металевого паркану зі спірної земельної ділянки.

До того ж, ситуаційний план, наданий позивачем до суду 28.03.2018 р., який погоджено Долинським міським головою Тернавською В.В. містить дату проведення робіт - 16.03.2018 р. (а.с. 67).

При цьому, господарський суд звертає увагу на те, що ситуаційний план, наданий позивачем до суду 28.03.2018 р. (а.с. 67), повністю підтверджує ситуаційний план, наданий позивачем до суду, як додаток по позову (а.с.23), а саме фактичні дані щодо використання відповідачем земельної ділянки комунальної власності.

За наданими у судовому засіданні 12.04.2018 р. ФОП Бражниковою Л.В. усними поясненнями, остання не може стверджувати напевно про те, що метелевий паркан знаходиться саме на земельній ділянці, що належить їй на праві власності за договором дарування.

Що ж стосується доводів відповідача в тій частині, що інженер-землевпорядник ОСОБА_1., який складав ситуаційні плани фактично на місце не виходив, а тому викликає в неї недовіру, господарським судом не приймаються, оскільки є лише припущеннями відповідача, не доведенні відповідними у справі доказами.

У відповідності до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 122 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З огляду на викладені норми земельного законодавства, вимоги позивача про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення металевого паркану за власний рахунок є обґрунтованими.

За викладених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-80, 129, 232-233, 236-238, 240-242, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати фізичну особу - підприємця Бражникову Любов Валеріївну (ІНФОРМАЦІЯ_2., ід. код НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0096 га біля магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1, шляхом знесення металевого паркану в бік належної їй земельної ділянки відповідно до правовстановлюючих документів на землю за рахунок Бражникової Любові Валеріївни.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Бражникової Любові Валеріївни (ІНФОРМАЦІЯ_2., ід. код НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Долинської міської ради Кіровоградської області (ід. код 04055222, 28500, Кіровоградська область, м. Долинська, вул. Соборності України, 50) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити сторонам, а саме:

позивачу за адресою: вул. Соборності України, 50, м. Долинська, Кіровоградська область, 28500;

відповідачу за адресою: АДРЕСА_1.

Дата складення повного рішення 13.04.2018 р.

Суддя Л.С. Вавренюк