РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2018 року м. Чернігів

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу 927/168/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001,

Адреса для листування: а/с 1800, м. Дніпро, 49027,

до відповідача: Фізична особа-підприємець Макаренко Альона Миколаївна

АДРЕСА_1

про стягнення 50139,62 грн

За участю:

від позивача: не прибув

від відповідача: не прибув

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" подано позов до Фізичної особи-підприємця Макаренко Альони Миколаївни про стягнення 50 139,62 грн за договором №б/н від 03.03.2011, а саме: 9 272,06 грн заборгованості за кредитом, 18 529,83 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 22 337,73 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору банківського обслуговування від 03.03.2011 №б/н.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 03.04.2018.

Ухвала Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2018 направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №570, №554, проте уповноваженого представника в судове засідання не направив.

Судом були вчинені дії щодо перевірки статусу та місця реєстрації відповідача, у зв'язку з чим отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача станом на 03.04.2018. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за критерієм пошуку реєстраційний номер облікової картки платника податків, в реєстрі значиться Фізична особа-підприємець Макаренко Альона Миколаївна, місце проживання: АДРЕСА_2, не перебуває в процесі припинення.

Ухвала суду від 12.03.2018 направлена на адресу відповідача (АДРЕСА_1), яка відповідає місце проживанню, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресі вказаній у позовній заяві, повернулася до суду з відміткою відділення поштового зв'язку «за зазначеною адресою не проживає».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У частині 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із п.1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28, оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Таким чином, судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення сторін про час, дату та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Зважаючи на те, що згідно ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов'язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач та відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалися, позивач не надав для огляду оригінали доданих до позовної заяви доказів, відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав та не заперечив проти позовних вимог, заяв та клопотань від нього не надходило, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження укладення з відповідачем договору банківського обслуговування №б/н від 03.03.2011 надав ксерокопію Заяви про відкриття рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки від 03.03.2011 складеної та підписаної за твердженням позивача Фізичною особою-підприємцем Макаренко Альоною Миколаївною. Зі змісту даної заяви, вбачається, що документи на оформлення відкриття рахунку перевірив/договір оформив ОСОБА_3.

У тексті «Заяви про відкриття рахунку та картки зі зразками підписів і відбитка печатки» зазначено, що підписавши вказану заяву від 03.03.2011 відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із Заявою складають Договір банківського обслуговування (далі - Договір), був ознайомлений з тарифами банку та взяв на себе зобов'язання виконувати умови Договору.

Як вбачається зі змісту заяви від 03.03.2011, відповідач просив відкрити поточний рахунок НОМЕР_1 та картковий рахунок НОМЕР_2 в національній валюті.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

За загальним правилом, передбаченим частиною 1 статті 1072 Цивільного кодексу України та частиною 22.9. статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження (крім випадків, встановлених законом) та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 1069 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до Заяви про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів, Банк при наявності вільних грошових ресурсів здійснює обслуговування кредитного ліміту Клієнта за рахунок кредитних коштів в рамках ліміту, про розміри якого Банк оповіщає Клієнта на свій розсуд або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку та Клієнта. Порядок, встановлення, зміну ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки, користування кредитним лімітом регламентується «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифів Банка, розміщених в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування.

Отже, за юридичної природою даний договір є змішаною формою договору на відкриття рахунку та кредитного договору.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідачем були подані заявки на гарантований платіж (доручення на договірне списання), а саме: №490 від 21.10.2013 на суму платежу 4 300,00 грн за рахунок кредитних коштів, дата зарахування коштів отримувачу 28.10.2013 рахунок отримувача: НОМЕР_3, найменування ОСОБА_5 підприємець, призначення платежу - оплата за поставлений товар зі строком повернення 28.10.2013; №508 від 16.12.2013 на суму платежу 10 000,00 грн за рахунок кредитних коштів, дата зарахування коштів отримувачу 23.12.2013 рахунок отримувача: НОМЕР_3, найменування ОСОБА_5 підприємець, призначення платежу - оплата за поставлений товар зі строком повернення 23.12.2013; №527 від 24.01.2014 на суму платежу 10 000,00 грн за рахунок кредитних коштів, дата зарахування коштів отримувачу 29.01.2014 рахунок отримувача: НОМЕР_3, найменування ОСОБА_5 підприємець, призначення платежу - оплата за поставлений товар зі строком повернення 29.01.2014.

В заявках зазначено, що вони підписані клієнтом в системі інтернет-клієнт-банк Приват 24.

Проте, зі змісту вказаних заявок не можливо встановити, яким чином вони були підписані відповідачем (електронним чи електронно-цифровим підписом відповідача) в системі інтернет-клієнт-банк Приват 24 і докази такого підписання позивачем не надано до матеріалів справи.

Згідно зі ст. 1 Закону «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис (далі - ЕЦП) - це «вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа». В свою чергу, особистий ключ - це «параметр криптографічного алгоритму формування електронного цифрового підпису, доступний тільки підписувачу», а відкритий ключ - це «параметр криптографічного алгоритму перевірки електронного цифрового підпису, доступний суб'єктам відносин у сфері використання електронного цифрового підпису».

Крім того, згідно зі ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (в редакції чинній на момент вчинення спірних правовідносин), ЕЦП є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням ЕЦП завершується створення електронного документа.

Посилаючись на положення пунктів 3.2.2.2, 3.2.2.13, 3.2.2.7.5. Умов та правил надання банківських послуг позивач просить стягнути з відповідача: 9 272,06 грн - заборгованості за кредитом, 18 529,83 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 27.02.2014 по 13.11.2017, 22 337,73 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 01.08.2014 по 13.11.2017.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Умови та правила надання банківських послуг в редакції дійсній станом на 03.03.2011 у матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні Умови та правила надання банківських послуг в редакції дійсній станом на дату подання позивачем заявок на гарантований платіж (доручення на договірне списання), а саме: №490 від 21.10.2013 на суму платежу 4 300,00 грн, №508 від 16.12.2013 на суму платежу 10 000,00 та №527 від 24.01.2014 на суму платежу 10 000,00 грн, з огляду на те, що в тексті заявок йде посилання на приєднання до умов та правил.

Окрім того, суд вважає за доцільне зазначити, що позивачем до матеріалів справи не надано наказів про затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» та внесення до них змін (доповнень) в разі їх наявності, інформації щодо періоду чинності наданої до матеріалів справи редакції «Умов та правил надання банківських послуг», не подано «Умов та правил надання банківських послуг», в редакціях, які діяли в період з 03.03.2011 по 13.11.2017.

Письмова заява від 03.03.2011 ФОП Макаренко А.М. про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і видбитка печатки, що разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку складають договір банківського обслуговування від 03.03.2011 за № б/н, - не підтверджують наявність у ФОП Макаренко А.М. заборгованості перед банком станом на 13.11.2017, саме в сумі 50 139,62 грн, утому числі 9 272,06 грн заборгованості за кредитом, 18 529,83 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 22 337,73 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Так позивачем подана до суду довідка про розмір встановлених кредитних лімітів відповідача (а.с. 32) та розрахунок заборгованості (а.с 37).

Надані позивачем виписки банку з 03.03.2011 по 17.11.2017 «Рахунок НОМЕР_4 (НОМЕР_5) Макаренко Альона Мико» (а.с. 38) та з 03.03.2017 по 17.11.2017 «Рахунок НОМЕР_6 Макаренко Альона Миколаївна» (а.с. 39) на підтвердження факту перерахування позивачем відповідачеві грошових коштів на виконання умов договору від 03.03.2011 не є належними доказами, що підтверджують отримання відповідачем кредиту на умовах договору банківського обслуговування та наявність у ФОП Макаренко А.М. заборгованості перед банком, оскільки рахунки вказані у виписках не співпадають з рахунками визначеними в заявках на гарантований платіж (дорученнях на договірне списання) та у заяві ФОП Макаренко А.М. від 03.03.2011, та не є виписками по поточному та картковому рахунку відповідача.

В той же час слід зазначити, що довідка банку від 17.11.2017 №08.7.0.0.0/08 про встановлення кредитних лімітів по рахунку боржника НОМЕР_1, а також розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.03.2011 станом на 13.11.2017 - також не є документами, що підтверджують наявність у ФОП Макаренко А.М. заборгованості перед банком.

Позивачем до матеріалів справи надані роздруківки підтверджень за підписом Голови правління ПриватБанку ОСОБА_6 без ідентифікації адресата, без дати їх складання та доказів направлення (вручення). У підтвердженні на суму 4300,00 грн (а.с. 35) зазначено: «кошти вже зараховані на рахунок НОМЕР_7, відкритий в ПриватБанку, що означає, що грошові кошти в обов'язковому порядку будуть зараховані на розрахунковий рахунок Вашого підприємства НОМЕР_3 в дату виконання платежу 28.10.2013» (мовою документа). У підтвердженні на суму 10000,00 грн (а.с. 35 на зворотному боці) зазначено: «кошти вже зараховані на рахунок НОМЕР_7, відкритий в ПриватБанку, що означає, що грошові кошти в обов'язковому порядку будуть зараховані на розрахунковий рахунок Вашого підприємства НОМЕР_3 в дату виконання платежу 23.12.2013» (мовою документа). У підтвердженні на суму 10000,00 грн (а.с. 36) зазначено: «кошти вже зараховані на рахунок НОМЕР_7, відкритий в ПриватБанку, що означає, що грошові кошти в обов'язковому порядку будуть зараховані на розрахунковий рахунок Вашого підприємства НОМЕР_3 в дату виконання платежу 29.01.2014» (мовою документа).

Разом з тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Проте, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не подано до суду жодного первинного документу, який підтверджує надання відповідачу кредитних коштів за укладеним між сторонами спору Договором, доказів фактичного та безумовного виконання позивачем заявок відповідача на гарантований платіж №490 від 21.10.2013 на суму платежу 4 300,00 грн, №508 від 16.12.2013 на суму платежу 10 000,00 та №527 від 24.01.2014 на суму платежу 10 000,00 грн (при умові їх подання та підписання відповідачем) щодо зарахування на розрахунковий рахунок отримувача: НОМЕР_3 ОСОБА_5 підприємця з призначенням платежу - оплата за поставлений товар (виписки з поточного рахунку відповідача щодо зарахування кредитних коштів та відповідно перерахування їх отримувачу платежу); доказів часткової сплати відповідачем суми кредиту, які зазначені позивачем у розрахунку заборгованості (а.с. 37).

За відсутності доказів та достатніх документів (їх копій), на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені вимоги (в тому числі банківських виписок по рахунках боржника, на яких обліковуються прострочена заборгованість по тілу кредиту, процентам за користування кредитом станом, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором станом на 13.11.2017), - суд позбавлений можливості встановити законність заявлених позивачем до відповідача вимог про стягнення 9272,06 грн - заборгованості за кредитом, 18529,83 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 27.02.2014 по 13.11.2017, 22337,73 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 01.08.2014 по 13.11.2017.

Не є належним доказом наявності заборгованості відповідача перед позивачем претензія від 31.05.2017 № 31021К3S0S0S1 направлена на адресу відповідача (а.с. 40-42).

Обов'язок доказування відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За викладених обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі доданих до позовної заяви документів неможливо встановити факт надання кредитних коштів відповідачу за укладеним між сторонами спору договором банківського обслуговування шляхом виконання позивачем заявок відповідача на гарантований платіж, часткової сплати відповідачем суми кредиту, залишок боргу на час розгляду справи, а відповідно перевірити наведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача (а.с.37).

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище фактичних обставин, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86, 129, 165, 232, 233, 236-242, 251 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця Макаренко Альони Миколаївни про стягнення 50139,62 грн за договором №б/н від 03.03.2011, а саме: 9272,06 грн заборгованості за кредитом, 18529,83 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 22337,73 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 04.04.2018.

Суддя Н.Ю.Книш