ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018м. ДніпроСправа № 904/10350/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Ковтун А.В.

за позовом Приватного акціонерного товариства "ФАРЛЕП-ІНВЕСТ", м. Київ

до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, м. Дніпро

про стягнення коштів на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у сумі 129 062,52 грн.

Представники:

від позивача ОСОБА_1, довіреність №1423 від 08.12.2017, представник;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність №10-04/02 від 04.01.2018, представник.

СУТЬ СПОРУ:

14.12.2017 Приватне акціонерне товариство "ФАРЛЕП-ІНВЕСТ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради та просить стягнути заборгованість у сумі 129 062, 52 грн., судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач відмовляється відшкодовувати витрати понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.12.2015 по 31.10.2017.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.01.2018.

У судовому засіданні 16.01.2018 було оголошено перерву.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої інстанції та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що подальший розгляд позовної заяви позивача підлягає згідно статті 176 ГПК України в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, у зв'язку з необхідністю визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібранню відповідних доказів.

07.02.2018 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з Управління соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Дніпрі ради заборгованість у сумі 122 586,03 грн.

Суд прийняв заяву про зменшення розміру позовних вимог, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача подав клопотання, в якому просить встановити строк для подання заперечення на відповідь на відзив та клопотання про продовження строку розгляду підготовчого провадження для належної підготовки справи для розгляду по суті на 30 днів.

Враховуючи закінчення 15.02.2018 строку розгляду підготовчого провадження, з метою належної підготовки справи для розгляду по суті, заявлені відповідачем клопотання підлягають задоволенню, строк розгляду підготовчого провадження підлягає продовженню, а розгляд справи - відкладенню на стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 13.02.2018 продовжено розгляд справи в загальному позовному провадженні на стадії підготовчого засідання. Продовжено строк розгляду підготовчого провадження на 30 днів до 19.03.2018 включно. Відкласти розгляд справи на стадії підготовчого засідання до 06.03.2018 об 11:40год.

У судовому засіданні представники сторін зазначили, що ними були наданні всі можливі та допустимі докази, які необхідні для початку розгляду справи по суті.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 06.03.2018 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 03.04.2018 о 10:00год.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 194 Господарського процесуального кодексу України).

Cправа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку, вищевизначеному чинними правовими нормами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Фарлеп-Інвест" (далі-позивач, постачальник) та Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради (далі-відповідач, платник) укладено договір про надання послуг зв'язку та проведення розрахунків за отримані населенням, яке має пільги, послуги зв'язку № 65 від 02.01.2015.

За умовами п. 1.1. договору предметом цього договору є відносини сторін щодо порядку надання та проведення розрахунків за послуги зв'язку населенню, яке має пільги, відшкодування яких передбачено Законом України "Про державний бюджет України" на 2015 рік", про внесення змін до Постанови КМУ від 11.01.2005 №20" Про затвердження Порядку перерахування у 2011 році деяких субвенцій та надання пільг, субсидій та компенсацій..." із доданими змінами, згідно постанови КМУ від 24.01.2011р. №38".

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п.п.2.1., 2.1.1. договору підприємство зобов'язується надавати послуги зв'язку, згідно щомісячного розрахунку компенсації витрат на встановлення телефонів та користування ними, пільговим категоріям населення згідно Постанови КМУ від 11 січня 2005 року №20 зі змінами, які внесені Постановами КМУ від 19 травня 2010року №348, від 24 січня 2011 року № 38 та відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року №2456-УІ зі змінами, в обсязі, відповідному сумі коштів, передбачених Управлінням у своїх кошторисах.

Згідно п.2.1.2. договору відповідно до п. 10 Постанови КМУ від 29.01.2003р. №117 Постачальник зобов'язаний щомісяця до 25 числа подавати Платнику на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам згідно з формою "2-пільга".

Позивач умови спірного договору виконав у повному обсязі, що підтверджується розрахунками щодо вартості послуг наданих пільговикам, які знаходяться в матеріалах справи.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.12р. № 295 визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.п. 2.2., 2.2.1. договору платник зобов'язується передбачати у своєму бюджеті в необхідних обсягах кошти, що будуть спрямовані на фінансування пільг та субсидій, пов'язаних із використанням житлово-комунальних послуг населенням.

Здійснювати перерахування коштів, передбачених на фінансування пільг та субсидій згідно кошторису доходів та видатків в межах планових призначень на підставі наданого Підприємством розрахунку в термін до З календарних днів з моменту отримання коштів (п.2.2.2. договору).

В свою чергу відповідач не виконав вказаних зобов'язань по спірному договору, не сплатив позивачу в повному обсязі грошові кошти в рахунок компенсації витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення.

Починаючи з 01.01.2016 відповідач відмовився приймати від позивача розрахунки щодо вартості послуг наданих пільговикам, згідно з формою "2-пільга" мотивуючи це відсутністю договору та фінансування.

Останній звернувся до відповідача з проханням надати договір для компенсації послуг зв'язку пільгової категорії громадян на 2016 рік.

Відповідач відмовив позивачу в укладанні договору на відшкодування наданих послуг пільговим категоріям громадян.

Позивач в свою чергу звернувся до відповідача листом № 7/01-06/03 від 20.01.2017 з проханням надати договір для компенсації послуг зв'язку пільгової категорії громадян на 2017 рік.

Відповідач не уклав договір на відшкодування наданих послуг пільговим категоріям громадян у 2017 році.

Відтак, позивач звернувся до відповідача листом № 210-5/01-09/03 від 10.03.2017 з вимогою сплатити борг за 2015 рік у сумі 5 507,29 грн.

Проте, відповідач відповіді на лист не надав, дану вимогу не виконав.

Станом 03.04.2018 з урахуванням зменшення розміру позовних вимог та часткової оплати суми боргу заборгованість за надані послуги складає 122 586,03 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок), вказаним порядком встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за надані пільги окремим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України. Пунктом 2 Постанови, встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктами 3, 4 Порядку передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевий держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення; а перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Згідно з п. 5, 7, 8 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, відповідно до підпункту "б" п. 4 ч. 1 ст.89 Бюджетного кодексу України віднесено до видатків, які здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною вище правовою нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Зазначеними Законами закріплюється реалізація державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтею 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання, що спростовує доводи Відповідача про необґрунтованість заявленого позову з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору, який врегульовував би спірні відносини.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України. Зазначене спростовує заперечення відповідача про неможливість оплати отриманих послуг без укладення відповідного договору та отримання видатків із державного бюджету.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1- 4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Зазначене спростовує заперечення відповідача щодо неможливості відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за відсутності договору на таке відшкодування та бюджетного фінансування

Заперечення відповідача стосовно того, що після набрання чинності Постанови КМУ від 21.06.2017 № 426 "Про внесення змін до Постанови КМУ від 04.03.2002р. № 256" не визначено порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання держаних програм соціального захисту населення щодо компенсаційних виплат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян не приймаються судом з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян є обов'язком позивача.

Європейський суд з прав людини у п.п. 55 справи "Україна-Тюмень проти України" (заява № 22603/02), рішення від 22 листопада 2007року (набуло статусу остаточного від 20 лютого 2008 року), зазначив, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., серед інших, рішення у справі "Спорронґ та Льоннрот проти Швеції", від 23 вересня 1982 року, Series A no. 52, p. 26, § 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі "Прессоз Компанія ОСОБА_3 та інші проти Бельгії", від 20 листопада 1995 року, Series A no. 332, p. 23, § 38).

Невизначення порядку відшкодування різниці вартості послуг зв'язку на пільгових умовах проти повної вартості є непропорційним втручанням держави у право власності позивача непорушність якого гарантується Конституцією України та Конвенцією "Про захист прав людини і основоположних свобод".

Серед повновачень визначених у п.4.1. Положення про Управління соціального захисту населення Швченківської районної у місті Дніпрі ради, до його функцій у сфері соціального захисту населення відноситься, зокрема, здійснення розрахунків з постачальниками послуг за надані пільги окремим категоріям громадян та призначені житлові субсидії населенню.

Виходячи із наведених функцій, саме на відповідача покладений обов'язок виплати компенсації за телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян.

Позивачем до матеріалів справи надані копії договорів про надання послуг телефонного зв'язку технічного і сервісного обслуговування та розрахунки видатків на відшкодування витрат пов'язаних з наданням пільг за спірний період.

Крім того, сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.12.2015р. по 31.10.2017р. від 06.02.2018р., в якому відповідач підтвердив заборгованість за отримані послуги в сумі 128 093,32 грн.

Протягом розгляду справи судом відповідач частково сплатив суму боргу в розмірі 5 507,29грн. Внаслідок чого позивач зменшив позовні вимоги на цю суму, подавши до суду відповідну заяву (т.1., а.с.211-212)

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, позов підлягає задоволенню, а саме, стягненню підлягає 122 586,03 грн. Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача в сумі 1 838,79 грн. До того ж позивачем з урахуванням зменшення суми позову судовий збір у сумі 97,15 грн. підлягає поверненню позивачу із державного бюджету.

Загальні питання повернення сплачених сум судового збору врегульовано статтею 7 Закону України "Про судовий збір" в редакції Закону №484-VIII від 22.05.2015р., яка набрала чинності 01.09.2015р.

Зокрема, вказаною статтею визначено вичерпний перелік підстав повернення судового збору, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 Закону України "Про судовий збір", у випадках, встановлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, в ч. 1 цієї статті, - повністю. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Дніпрі ради (49033, м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 116а, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Фарлеп-Інвест" (01011, м. Київ, пров. Кутузова, буд. 3; ) заборгованість по відшкодуванню витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення в розмірі 122 586,03 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 838,79 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2018

Суддя ОСОБА_4