УХВАЛА

10 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 902/308/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" в особі керівника напрямку розвитку та контролю банкоматної та термінальної мережі Вінницької філії ПАТ КБ "ПриватБанк"

про розірвання договору, зобов'язання повернути майно та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018 Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі № 902/308/17.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розмір та порядок сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складав 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складав 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.При цьому, за приписами статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 становив 1 600 грн.

При зверненні з позовною заявою у даній справі були визначені наступні позовні вимоги: розірвання договору, зобов'язання повернути майно та стягнення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі № 902/308/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці.

Отже, за подання Квартирно-експлуатаційним відділом міста Вінниці касаційної скарги, судовий збір підлягав сплаті в сумі 9 600 грн.

Поряд з цим слід зазначити, що на офіційному веб-сайті Верховного Суду розміщено та відповідно до листа Державної казначейської служби України від 01.12.2017 № 16-08/1082-20145 визначені наступні реквізити рахунку для зарахування до Державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним Судом: рахунок отримувача: 0007; отримувач: УК у Печерському районі/Печерський район/22030102; ;код банку отримувача: 820019; банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві.

Однак, скаржником до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі. При цьому в касаційній скарзі заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання даної касаційної скарги, в якому скаржник зазначає, що Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці фінансується виключно за рахунок коштів з державного бюджету України. З метою оплати судового збору Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниці звернувся до Південного Територіального квартирно-експлуатаційного управління з проханням виділити кошти на здійснення оплати судового збору, так як в скаржника відсутні кошторисні призначення для здійснення платежів по кодам економічної класифікації видатків на 2018 рік.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Натомість, скаржник в клопотанні про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі не зазначив жодної із підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", а копія листа № 11/3 від 16.03.2018, на який скаржник посилається як на доказ скрутного матеріального становища, не може вважатися належним доказом на підтвердження підстав для відстрочення сплати судового збору передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", оскільки норми статті 8 названого закону не містять посилання на інші підстави, за наявності яких суд може задовольнити клопотання про відстрочення сплати судового збору.

При цьому відстрочення сплати судового збору може мати місце на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до статті 306 Господарського процесуального кодексу України такий строк не може перевищувати шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження у справі. У той же час скаржник всупереч вимогам статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надав належних доказів, які б давали підстави стверджувати про поліпшення його матеріального стану та спроможність сплатити судовий збір у повному обсязі протягом строку розгляду касаційної скарги.

Беручи до уваги вищевикладене та оцінивши доводи та обставини, що наведені в обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору, та з огляду на імперативні приписи статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у даній справі.

Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки подана без додержання вказаних приписів законодавства.

Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі № 902/308/17 відмовити.

2. Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниці на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі № 902/308/17 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 25.04.2018.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К. М. Пільков