ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/24348/16

Верховний Суд у складі колегії суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Мачульського Г.М.

учасники справи:

позивач - Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області

відповідач - фізична особа-підприємець Опанасенко Олександр Петрович

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Опанасенка Олександра Петровича

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду у складі Чорної Л.В. - головуючого, Тарасенко К.В., Майданевича А.Г. від 09 листопада 2017 року

Історія справи

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 травня 2017 року позов задоволено, стягнуто з фізичної особи-підприємця Опанасенка Олександра Петровича (далі - відповідач) на користь Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області (далі - позивач) 915 383,08 грн. основного боргу, 292 985,63 грн. інфляційних втрат, 40 886,55 грн. 3% річних .

2. Частково не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23 травня 2017 року в частині стягнення інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Короткий зміст оскаржуваної Ухвали, винесеної судом апеляційної інстанції

3. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу відповідача на рішення суду першої інстанції від 23 травня 2017 року повернуто без розгляду відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

4. Суд апеляційної інстанції встановив, що оскільки предметом спору у даній справі є майнова вимога про стягнення грошових коштів у сумі 1 249 255,26 грн., то відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про судовий збір" сума судового збору за подання апеляційної скарги становить 20 612, 71 грн., тоді як скаржником фактично сплачено судовий збір лише в сумі 4 833,40 грн., тобто в меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У грудні 2017 року відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

6. Відповідач в апеляційному порядку оскаржував судове рішення виключно в частині стягнення суми інфляційних втрат, яка становить 292 985,63 грн., а тому ним було сплачено судовий збір виходячи з оскаржуваної суми. Такі дії не суперечать положенням Закону України "Про судовий збір", системний аналіз якого свідчить про те, що якщо особа оспорює лише одну позовну вимогу, то тільки ця вимога підлягає сплаті судовим збором.

7. Отже, суд апеляційної інстанції, безпідставно повернувши апеляційну скаргу, порушив статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеживши право скаржника на доступ до суду.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

8. Верховний Суд зазначає, що при здійсненні правосуддя у господарських справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з іншого боку.

9. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" №28249/95 від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пелевін проти України" №24402/02 від 20.05.2010 також вказано на те, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

10. Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній до 15.12.2017, тобто на момент звернення з апеляційною скаргою, далі - Закон) було передбачено сплату судового збору з апеляційної скарги на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того чи оскаржується все рішення суду чи його частина.

10.1. При цьому в статті 6 вказаного Закону, яка визначає порядок сплати судового збору, були відсутні положення щодо залежності розміру судового збору від обсягу оскарження судового рішення.

11. Отже, при оскарженні рішення суду першої інстанції за результатами розгляду позовних вимог майнового характеру оплаті судовим збором підлягали всі вимоги, що були предметом розгляду суду першої інстанції не залежно від обсягу апеляційного оскарження відповідного судового рішення.

12. З огляду на вказані положення чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини Верховний Суд констатує, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб'єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

13. За таких обставин узгоджується з приписами статей 4, 6 Закону України "Про судовий збір" висновок апеляційного господарського суду про порушення скаржником встановленого на момент звернення з апеляційною скаргою порядку справляння судового збору, що має безумовним наслідком повернення неналежно оформленої апеляційної скарги в силу пункту 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017) .

14. У зв'язку з чим викладені в пунктах 6, 7 цієї Постанови доводи касаційної скарги є безпідставними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

15. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін як така, що винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 306, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Опанасенка Олександра Петровича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 09 листопада 2017 року у справі №910/24348/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Мачульський Г.М.