РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2018Справа № 910/4518/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Паська М.В, при секретарі судового засідання Сандровського А.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (87526, АДРЕСА_1) до приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" (87500, м. Маріуполь, проспект. Миру, буд. 83)

про відшкодування моральної шкоди

Представники сторін: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Пасько М.В. перебуває справа № 910/4518/16 про банкротство приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" (ідентифікаційний код 25605170) на стадії процедури розпорядження майном.

В межах справи № 910/4518/16 про банкрутсво позивачем було подано позов до боржника про відшкодування моральної шкоди.

05.03.18 від розпорядника майна боржника спільно з боржником надійшов відзив та додаткові пояснення на позовну заяву.

У судовому засіданні, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з боржника моральну шкоду в розмірі 50.000, 00 грн.

Обґрунтовуючи суму моральної шкоди позивач зазначає, що в результаті трудового каліцтва, отриманого 07.04.10 під час перебування останнього у трудових відносинах з відповідачем, він "...отримує психологічні страждання, які негативно впливають на образ мого життя, а саме: з моменту отримання травми і до теперішнього часу я живу з відчуттям сильного душевного хвилювання, я досі маю проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуваю загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на мій стан. ".

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму ВСУ від 31.03.1995р.), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Пункт 4 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обставин, на підставі яких заявник був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та стану здоров'я у зв'язку з трудовим каліцтвом, а також пояснень в чому саме полягає така шкода.

Крім того, позивачем не було представлено будь-якого розрахунку розміру суми моральної шкоди та її складових частин.

Суд зокрема з'ясовує, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями' (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При встановленні факту моральної шкоди МСЕК встановлюється як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, так і залишкова працездатність потерпілого.

Різновидом висновку медичних оглядів, як підстави для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу лікарсько- консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

Виходячи з доданої до позовної заяви довідки МСЕК (серія 10 ААА№ 138824 від 23.09.15.) ступінь втрати професійної працездатності складає 45 відсотків, 3-тя група, інвалідності.

Проте відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди відповідачем суду не було надано.

Позивач обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 50.000, 00 грн., яку хоче стягнути з відповідача, виключно на власних судженнях, не підкріплюючи їх належними та допустимими доказами, як на то вказує діюче процесуальне законодавство.

Відповідно до п. 4 Акту від 07.04.10 про розслідування нещасного випадку (форма Н-1) причинами нещасного випадку зазначено невикористання Позивачем засобів індивідуального захисту, а саме захисного щитка з оргскла, чого не було виконано ОСОБА_1, всупереч Інструкції з охорони праці № 138 для розливальників сталі.

Одночасно з цим абз. 2 ч. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. встановлено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, позивачем було порушено умови техніки безпеки в результаті чого він зазнав каліцтва на виробництві, що в свою чергу, суттєво впливає на ступінь вини відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, подана позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про працю України та ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити в задоволенні позову.

2.Рішення підлягає оскарженню в порядку та строк розділу ІV ГПК України, та набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст рішення складено 26.03.18.