номер провадження справи 27/11/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2018 Справа № 908/194/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035 м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Баранова Віталія Валерійовича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)

про стягнення 4 575 грн. 67 коп.

за участю

представника позивача: не з'явився

представник відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

06.02.2018 р. Публічне акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Баранова Віталія Валерійовича, Запорізька область, Приморський район, м. Приморськ про стягнення заборгованості за використання опор повітряних ліній електропостачання напругою 0,4-6/10 для сумісного підвісу оптоволоконних ліній у розмірі 4 070 грн. 30 коп., пені в розмірі 363 грн. 32 коп., 3% річних в розмірі 39 грн. 48 коп., втрат від інфляції у розмірі 102 грн. 57 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2018 р., справу № 908/194/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 07.02.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/194/18, присвоєно справі номер провадження 27/11/18 та призначено підготовче судове засідання на 14.03.2018 р.

Справа № 908/194/18 розглядається за правилами загального позовного провадження.

14.03.2018 р. судом було проведено підготовче засідання у справі № 908/194/18 за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, відповідно до приписів п. 9 ч. 1 розділу ХІ "Перехідних положень" Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017).

Ухвалою суду від 14.03.2018 р., у зв'язку з неявкою у підготовче засідання представника відповідача, засідання відкладено на 04.04.2018 р.

У судовому засіданні 04.04.2018 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи № 908/194/18 по суті.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, в судовому засіданні 14.03.2018 р. заявлені вимоги в частині стягнення пені в розмірі 363 грн. 32 коп., 3% річних в розмірі 39 грн. 48 коп., втрат від інфляції у розмірі 102 грн. 57 коп. підтримав, на підставах викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибув, 20.02.2018 р. на адресу господарського суду відповідачем надіслано відзив на позовну заяву від 19.02.2018 р. (вх. № 08-08/3590/18 від 20.02.2018 р. - міститься в матеріалах справи), з якого вбачається, що відповідач - не погоджується з вимогами позивача, оскільки заборгованість в сумі 4 070 грн. 30 коп. ним погашена. На підтвердження відповідачем надано копії платіжних квитанцій № 9663698 від 13.02.2018 р. на суму 2 035 грн. 15 коп.(оплата рахунку № 713 від 30.09.2017 р.) та № 9663737 від 13.02.2018 р. на суму 2 035 грн. 15 коп. (оплата рахунку № 632 від 31.08.2017 р.), заявлені до стягання суми пені, 3% річних та трат від інфляції вважає похідними від суми заборгованості, тому у їх задоволені має бути відмовлено. Отже, без встановлення суми боргу не може йтись про стягнення суми похідних вимог. Просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

27.02.2018 р. позивачем надіслано на адресу суду відповідь на відзив вих. № 32-32/3295 від 26.02.2018 р. (вх. № 08-08/4065/18 - міститься в матеріалах справи), в якому зазначено, що на момент звернення з позовом у відповідача існувала заборгованість за надані послуги за серпень 2017 р. - вересень 2017 р. у розмірі 4 070 грн. 30 коп., тобто підстави для звернення до суду у позивача були. Позивач підтвердив, що після звернення з позовом до суду відповідачем 13.02.2018 р. було сплачено існуючу заборгованість у розмірі 4 070 грн. 30 коп. Проте, у встановлений договором строк відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого позивачем були нараховані пеня у розмірі 363 грн. 32 коп., три відсотка річних у розмірі 39 грн. 48 коп. та втрати від інфляції у розмірі 10 грн. 57 коп. які були на раховані станом на 31.01.2018 р., тобто до дати коли заборгованість було погашено.

Суд закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи № 908/194/18 по суті.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 р. між ВАТ "Запоріжжяобленерго" (в подальшому перейменоване в Публічне акціонерне товариство) (власник ОПЛ) та Фізичною особою-підприємцем Барановим Віталієм Валерійовичем (власник ОВЛ) укладено договір № 03062016 від 01.06.2016 р. на використання опор повітряних ліній електропостачання напругою 0,4-6/10 для сумісного підвісу оптоволоконних ліній.

Відповідно до п. 1.1 договору, власник ОПЛ надає власнику ОВЛ послуги з сумісного підвісу оптоволоконних ліній на території м. Приморськ, Примського РЕМ, ПАТ "Запоріжжяобленерго" (послуги), а власник ОВЛ за оплату здійснює на цих опорах підвіску 5 749м ліній ОВЛ.

Пунктом 1.2 договору визначено, що строк вод в експлуатацію 5 749м ліній ОВЛ складає 12 місяців з дати підписання цього договору обома сторонами, тобто до 0.06.2017 р.

Згідно п. 2.2.1 договору власник ОВЛ зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати вартість послуг в порядку, визначеному в п. 3 договору.

Пунктом 2.3.1 договору встановлено, що власник ОПЛ має право вимагати своєчасної та повної оплати вартості послуг на підстав виставлених ним рахунків.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна вартість послуг, передбачених договором становить 24 421,80 грн. в т.ч. ПДВ.

Згідно п. 3.2 договору розрахунок та розмір щомісячної плати за послуги визначені у Додатку № 1 договору.

Розмір плати за місяць за послуги з сумісного підвісу оптоволоконних ліній замовника ФОП Баранов В.В. на опорах ПЛ-0,4-6/10 кВ ВАТ «Запоріжжяобленерго» складає 2 035,15 грн., в т.ч. ПДВ - 339,19 грн. З моменту вводу в експлуатацію 5 749 м ліній ОВЛ.

Відповідно до п. 4.1 договору надання послуг за цим договором оформлюється щомісячно актами про надання послуг у звітному місяці який підписується та скріплюється печатками власника ОПЛ та власника ОВЛ.

Згідно п. 4.4 договору щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним, власник ОВЛ на підстав рахунку власника ОПЛ здійснює оплату вартості послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем за період з серпня 2017 року по вересень 2017 року надавались послуги з сумісного підвісу оптоволоконних ліній, що підтверджується двосторонньо підписаними без заперечень та зауважень актами надання послуг сумісного підвісу ОВЛ від 31.08.2017 р., 30.09.2017 р.,

Позивачем відповідачу разом з даними актами були виписано рахунки № 632/ДОГ 03062016 від 31.08.2017 р., № 713/ДОГ 03062016 від 30.09.2017 р. (надані відповідачу), що підтверджується двосторонньо підписаними актами прийому-передачі документів від 04.09.2017 р. та 10.10.2017 р. (завірені належним чином копії містяться в матеріалах справи).

В порушення умов п. 2.2.1 договору, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість щодо оплати отриманих за договором послуг за період з серпня 2017 по вересень 2017 року у розмірі 4 070 грн. 30 коп.

Як вже зазначалося судом вище, на момент звернення з позовом у відповідача існувала заборгованість за надані послуги за серпень 2017 р. - вересень 2017 р. у розмірі 4 070 грн. 30 коп., тобто підстави для звернення до суду у позивача були. Позивач з позовом звернувся до суду 06.02.2018 р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції № 206/08-07/18 (штемпель на поштовому конверті містить дату 01.02.2018 р.).

Однак, лише після звернення з позовом до суду відповідачем 13.02.2018 р. було сплачено існуючу заборгованість у розмірі 4 070 грн. 30 коп.

Проте, у встановлений договором строк відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого позивачем були нараховані пеня у розмірі 363 грн. 32 коп., три відсотка річних у розмірі 39 грн. 48 коп. та втрати від інфляції у розмірі 10 грн. 57 коп. які були на раховані станом на 31.01.2018 р., тобто до дати коли заборгованість було погашено.

Оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України, договір є однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконував свої зобов'язання за договором, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 4 070 грн. 30 коп.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем після надходження даної позовної заяви до суду було здійснено оплату заборгованості в розмірі 4 070 грн. 30 коп. лише 13.02.2018 р., що підтверджується банківськими виписками (належним чином завірені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

З огляду на вищенаведене, в зв'язку з тим, що відповідач оплатив суму боргу в розмірі 4 070 грн. 30 коп. за надані послуги за серпень 2017 року - вересень 2017 року, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 070 грн. 30 коп. заборгованості підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача, відповідно до п. 5.2 договору позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 363 грн. 32 коп. за загальний період з 21.09.2017 р. по 31.01.2018 р.

Відповідно до п. 5.2 договору передбачено, що за порушення строків сплати, передбачених цим договором, власник ОВЛ сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених послуг за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Статтею ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 5510570/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Отже пеня розраховується, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ та за строк, що не перевищує 6 місяців.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що нараховані суми пені не перевищують подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, розрахунок зроблений вірно, а тому вимога щодо стягнення пені в розмірі 363 грн. 32 коп. за період з 21.09.2017 р. по 31.01.2018 р. підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 39 грн. 48 коп. 3 % річних за період з 21.09.2017 р. по 31.01.2018 р. та 102 грн. 57 коп. інфляційних втрат за період з вересня 2017 року по січень 2018 року.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

Право вимоги про сплату 3% річних та втрат від інфляції є правовими наслідками прострочення боржником грошового зобов'язання, способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних та інфляційні нарахування.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Факт виконання зобов'язань за договором про постачання електричної енергії належним чином відповідач не довів.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", судом встановлено, що в межах заявлених вимог, розрахунки здійснено вірно, а тому сума 3 % річних в розмірі 39 грн. 48 коп. за загальний період з 21.09.2017 р. по 31.01.2018 р. та сума інфляційних втрат в розмірі 102 грн. 57 коп. за період з вересня 2017 року по січень 2018 року підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо своєчасної оплати за отримані послуги виконав не належним чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 363 грн. 32 коп., 3% річних в розмірі 39 грн. 48 коп. та втрат від інфляції у розмірі 102 грн. 57 коп. є законними, обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням викладеного вище.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Щодо твердження відповідача про відмову у задоволенні вимог позивача щодо стягнення пені, інфляційних витрат, 3% річних, то позивачем зазначено, що розрахунок здійснювався станом на 31.01.2018 р., коли заборгованість відповідача перед позивачем не була сплачена, та позивач мав усі підстави для нарахування штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України.

Крім того, виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих послуг, що здійснено з порушенням строку, передбаченого укладеним між сторонами договором, не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання пені за несвоєчасну сплату наданих послуг, інфляційних втрат, 3% річних.

Посилання відповідача на те, що ним було здійснено звернення до позивача, яке з липня 2017 позивачем не розглянуто, в зв'язку з чим, відповідач не провів розрахунок основної заборгованості є безпідставним, крім того, відповідачем не доведено належними засобами доказування, що порушення зобов'язання сталось внаслідок випадку чи непереборної сили, у відповідності до ст. 617 ЦК України, що виключає можливість звільнити його від відповідальності.

З урахуванням наведеного, суд вважає позов Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 070 грн. 30 коп. заборгованості підлягає закриттю проводження у справі, а в частині стягнення пені в розмірі 363 грн. 32 коп., 3% річних в розмірі 39 грн. 48 коп., втрат від інфляції у розмірі 102 грн. 57 коп., підлягає задоволенню.

Приписами ч. 3 ст. 130 ГПК України встановлено, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Відповідна заява позивача міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст.ст. 129, 130 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 130, ст. 183, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", м. Запоріжжя до Фізичної особи-підприємця Баранова Віталія Валерійовича, м. Приморськ, Приморський район, Запорізька область задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Баранова Віталія Валерійовича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" (69035 м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) 363 (триста шістдесят три) грн. 32 коп. пені, 39 (тридцять дев'ять) грн. 48 коп. 3% річних, 102 (сто дві) грн. 57 коп. втрат від інфляції, 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 4 070 грн. 30 коп. закрити.

Рішення оформлено та підписано 12.04.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Дроздова