ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/13411/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючої - Вронської Г.О., суддів: Баранця О.М., Студенця В.І.,

за участю секретаря судового засідання Варави Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача: Тодосієнко В.М.,

відповідача: Свистунов А.В.,

третя особа-1: Башаров В.Є.,

третя особа-2: Гузієнко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Привалова А.І.

від 12.10.2017 та

на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Чорногуз М.Г., Жук Г.А., Мальченко А.О.,

від 16.01.2018

за позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк"

треті особи, яки не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, 2. Національний банк України,

про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів №ДД-205/2014 від 24.03.2014 недійсним,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Державна іпотечна установа (далі - Позивач) звернулась до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" (далі - Відповідач) про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №ДД-205/2014 від 24.03.2014 (далі - Договір).

2. Позов мотивований тим, що Договір з боку Відповідача укладений з порушенням господарської компетенції, а також із введенням Позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

3. Зокрема, в обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідач на виконання пункту 5.3.1 укладеного між сторонами у справі Генерального договору про фінансування та обслуговування іпотечних кредитів №103 від 10.01.2011 (далі - Генеральний договір) з метою введення в оману Позивача надавав йому недостовірну інформацію та звітність щодо відповідності фінансових показників Відповідача вимогам Стандартів надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів, затверджених рішенням наглядової ради Позивача від 11.09.2008, протокол №31 (далі - Стандарти).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

5. Зазначені судові рішення мотивовані тим, що умови Договору не містять застережень щодо необхідності інформування позивача про фінансово-господарський стан Відповідача. Також суди визнали недоведеними обставини наявності у відповідача станом на 24 березня 2014 року будь-яких обмежень щодо укладення Договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

6. Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, а також прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

7. Касаційна скарга мотивована посиланням на хибність висновків судів щодо недоведеності наявності умислу в діях Відповідача та факту обману ним Позивача, щодо відсутності порушення господарської компетенції з боку Відповідача, а також щодо відсутності порушених прав Позивача.

8. Позивач заперечує проти висновку судів про те, що Генеральний договір та стандарти Позивача не мають значення для вирішення справи по суті.

9. Національний банк України (далі - Третя особа-2), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Третя особа-1) та Відповідач подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять скаргу залишити без задоволення.

10. Третя особа-2 вважає викладені у касаційній скарзі доводи необґрунтованими і безпідставними та зазначає, що Генеральний договір та стандарти Позивача не містять у собі жодних положень щодо регулювання купівлі-продажу цінних паперів Позивача. На думку Третьої особи-2, норми чинного законодавства не містять застережень щодо необхідності інформування покупцем емітента про фінансово-господарський стан при здійсненні купівлі-продажу цінних паперів. Також Третя особа-2 зазначає, що факт отримання Відповідачем кредиту рефінансування жодним чином не обмежує його в праві укладати господарські договори з купівлі-продажу цінних паперів у рамках своєї господарської діяльності.

11. Третя особа-1 вважає касаційну скаргу необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи. Третя особа-1 зазначає, що Позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування обставин, на які він посилався. Також, на думку Третьої особи-1, Позивач звернувся з позовом з пропуском позовної давності.

12. На думку Відповідача суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема, Відповідач у відзиві звертає увагу на відсутність в його діях умислу щодо введення Позивача в оману при вчиненні Договору.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Згідно з умовами Генерального договору сторони домовились про здійснення співпраці на ринку іпотечного кредитування відповідно до умов і вимог Стандартів, які є невід'ємною частиною Генерального договору. Пунктом 5.3 Генерального договору передбачено надання Відповідачем Позивачу інформації та звітності щодо відповідності фінансових показників Відповідача вимогам Стандартів.

14. Стандартами встановлені вимоги до первинних кредиторів-банків для участі у системі рефінансування Позивачем первинних кредиторів, які здійснюють надання іпотечних кредитів. Дотримання первинними кредиторами-банками критеріїв відбору банків та встановлених цими вимогами є підставою для розгляду та прийняття рішення щодо здійснення Позивачем рефінансування шляхом набуття права вимоги за іпотечними кредитами, надання кредитів банкам та отримання у заставу майнових прав, придбання іпотечних облігацій, емітентами яких є первинні кредитори.

15. Крім того 26 лютого 2014 року між Третьою особою-2 (кредитор) та Відповідачем (позичальник) укладено Кредитний договір №06 (далі - Кредитний договір). Пунктом 2.3.3 Кредитного договору визначені обмеження в діяльності банку, що вводяться у зв'язку з укладенням Кредитного договору на рефінансування, у тому числі обмеження щодо придбання цінних паперів, крім облігацій Позивача.

16. Водночас за умовами Договору Позивач (емітент) зобов'язався передати у власність Відповідача, а Відповідач (покупець) зобов'язався прийняти та оплатити наступні цінні папери: Пакет ЦП Емітент ЦП Державна Іпотечна Установа Код ЄДРПОУ емітента ЦП 33304730 Код ЦП (ISIN) UA Дата погашення ЦП 12.12.2018 Вид ЦП Облігації підприємств, іменні відсоткові з додатковим забезпеченням Форма існування ЦП Бездокументарна Серія ЦП А3 Номінальна вартість одного ЦП, грн.100 000,00 (Сто тисяч) гривень Кількість ЦП 2 000 (Дві тисячі) штук Ціна одного ЦП 102 071,23 (Сто дві тисячі сімдесят одна гривня 23 копійки) гривень Загальна вартість ЦП (Сума цього договору) 204142460,00 (Двісті чотири мільйони сто сорок дві тисячі чотириста шістдесят) гривень (далі - Цінні папери).

17. Відповідно до пункту 2.1 Договору загальна вартість Цінних паперів (сума Договору) становить 204142460,00 гривень, без ПДВ.

18. Згідно з пунктом 2.4 Договору Відповідач зобов'язався оплатити загальну вартість Цінних паперів у безготівковій формі не пізніше 24 березня 2014 року шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позивача №0995 в АТ "Дельта Банк".

19. Позивач за умови виконання Відповідачем пункту 2.4 Договору зобов'язаний забезпечити надання розпорядження про списання Цінних паперів з емітентського рахунку у цінних паперах №100024-UA70000001 у Національному депозитарії України на рахунок у цінних паперах Відповідача №301465-UA30001231 у депозитарній установі АТ "Дельта Банк", код МДО 301465, не пізніше 24 березня 2014 року з дотриманням вимог чинного законодавства України (пункт 2.2 Договору).

20. Право власності на продані за Договором Цінні папери переходить до Відповідача з моменту зарахування їх на рахунок у цінних паперах №301465-UA30001231 у депозитарній установі АТ "Дельта Банк", код МДО 301465 (пункт 2.5 Договору).

21. Відповідач на виконання умов Договору 24 березня 2014 року надав розпорядження депозитарній установі АТ "Дельта Банк" на виконання облікової операції за вих. №159/2014 щодо зарахування цінних паперів та відповідно до меморіального ордеру №24157467 від 24.03.2014 сплатив Позивачу грошові кошти у розмірі 204142460,00 грн., а Позивач надав розпорядження про списання цінних паперів з емітентського рахунку у цінних паперах №100024-UA70000001 у Національному депозитарії України на рахунок у цінних паперах Відповідача №301465-UA30001231 у депозитарній установі АТ "Дельта Банк", код МДО 301465.

22. У пункті 4.6 проспекту емісії облігацій серії "z2", "а3", "b3", "c3", "d3" Позивача (далі - Проспект емісії) визначено порядок укладання договорів з першими власниками облігацій, згідно з яким облігації розміщуються шляхом закритого (приватного) продажу на території України серед інвесторів - 100 найбільших банків України, зокрема банків-партнерів Позивача. Розміщення облігацій серії "z2", "а3", "b3", "c3", "d3" здійснюється Позивачем самостійно. У підпункті 4.6.3 Проспекту емісії наведений перелік осіб, серед яких емітент мав намір розмістити облігації, у тому числі під №5 зазначений відповідач.

23. Згідно з пунктом 4.4 Проспекту емісії мета використання фінансових ресурсів, залучених від емісії облігацій Позивача під державну гарантію, відповідає меті та предмету діяльності, передбаченої статутом Позивача, зокрема рефінансування та кредитування іпотечних кредиторів (банків і небанківських фінансових установ, які провадять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів).

24. У подальшому на підставі постанови Правління Національного банку України прийнята постанова "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015 №150 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 №51 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у Відповідача з 3 березня 2015 року.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

25. Цивільний кодекс України

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: …

2) визнання правочину недійсним;

Стаття 92. Цивільна дієздатність юридичної особи

1. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. ...

Стаття 202. Поняття та види правочинів

1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

2. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). …

Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. …

Стаття 215. Недійсність правочину

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. ...

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 229. Правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки

1. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. …

Стаття 230. Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману

1. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Стаття 626. Поняття та види договору

1. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. …

Стаття 627. Свобода договору

1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. …

26. Господарський кодекс України

Стаття 207. Недійсність господарського зобов'язання

1. Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. …

27. Положення про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затверджене постановою Правління Національного банку України від 24.02.2014 N91, (чинне на момент укладення Договору) (далі - Положення)

12. Банку на період користування кредитом для збереження ліквідності забороняється здійснення окремих видів операцій, а саме: …

придбання цінних паперів [крім державних облігацій України, депозитних сертифікатів Національного банку, облігацій Державної іпотечної установи з додатковим забезпеченням у формі державної гарантії за зобов'язаннями емітента, яка видана Кабінетом Міністрів України, та облігацій підприємств (крім цільових), розміщення яких здійснено під гарантію Кабінету Міністрів України]; …

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

28. Суд виходить з того, що звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. За відсутністю доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

29. Зокрема, згідно зі статтями 203, 215 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України недійсним може бути визнаний правочин, укладений за відсутності хоча б у однієї зі сторін господарської компетенції на його укладення.

30. Однак суди першої та апеляційної інстанцій, на думку Суду, обґрунтовано відхилили доводи Позивача про відсутність у Відповідача господарської компетенції на укладення Договору. Адже згідно з встановленими судами обставинами Цінні папери, які були предметом купівлі-продажу за Договором, є облігаціями Позивача з додатковим забезпеченням, на операції з придбання яких не поширюються обмеження банку в період користування кредитом для збереження ліквідності відповідно до абзацу 6 пункту 12 Положення.

31. Звертаючись з касаційною скаргою, Позивач не спростував наведені висновки судів та не навів конкретні норми законодавства, чинні на момент укладення Договору, які б обмежували господарську компетенцію Відповідача саме щодо укладення Договору та придбання Цінних паперів.

32. Крім того положеннями статей 203, 215, 228, 229 Цивільного кодексу України передбачена недійсність правочинів з вадами волі, коли волевиявлення учасника правочину не відповідає його внутрішній волі, у тому числі якщо внутрішня воля сторони сформувалась невірно під впливом обману. Суд враховує, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

33. Однак для визнання недійсним правочину як укладеного під впливом обману необхідно, щоб сторона була введена в оману саме щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин віднесено відомості щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Тобто особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману та наявність умислу в діях її контрагента, а й та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

34. Проте суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду даної справи встановили, що обставини, стосовно яких, за доводами Позивача, його введено в оману, не мають істотного значення для укладення Договору.

35. Суд погоджується з наведеним висновком судів попередніх інстанцій з огляду на те, що подання інформації стосовно фінансових показників Відповідача не передбачено як умовами Договору, так і Проспектом емісії, а в Договорі відсутні посилання на Генеральний договір. Водночас оскільки Генеральний договір регулює іншу сферу діяльності та не стосується спірних правовідносин, суди обґрунтовано відхилили аргументи Позивача про надання Відповідачем недостовірної інформації на підставі Генерального договору саме з метою введення Позивача в оману щодо обставин, істотних для укладення Договору.

36. Крім того суди попередніх інстанції вмотивовано відхилили посилання Позивача на положення Стандартів як такі, що не відносяться до спірних у справі правовідносин, адже Відповідач у зазначених правовідносинах виступав як покупець Цінних паперів, а не в якості банку, який мав бути рефінансований Позивачем. При цьому Позивач не довів, що при укладанні Договору визначним при виборі контрагента з боку Позивача як емітента був саме фінансовий стан (ліквідність) покупця та ним витребовувались відповідні дані від Відповідача.

37. Суд не приймає викладені в касаційній скарзі аргументи про те, що істотною обставиною для можливості укладання Договору між сторонами була відповідність Відповідача вимогам Стандартів, відсутність проблем з ліквідністю банку. Відповідно до встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж розгляду справи суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. А як вбачається зі змісту судових рішень попередніх інстанцій наведені обставини отримали належну правову оцінку судів першої та апеляційної інстанції, зокрема, з урахуванням того, що Відповідач за Договором виступав саме набувачем Цінних паперів та не є їх емітентом чи рефінансованим Позивачем банком.

38. З огляду на положення наведеної процесуальної норми Суд відхиляє також доводи Позивача про те, що Відповідач отримав можливість користуватися грошовими коштами Позивача, розміщеними на його рахунку, а у подальшому привласнити їх, а Позивач позбавлений можливості користуватися власними коштами. Під час розгляду справи судами попередніх інстанції Позивач не довів належними доказами, що наведені ним обставини склались саме внаслідок укладення Договору, а не інших обставин. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними зазначені обставини. Водночас Суд, зокрема, звертає увагу, що згідно з встановленими судами обставинами Відповідач сплатив грошові кошти на рахунок Позивача 24 березня 2014 року, а рішення щодо віднесення Відповідача до категорії неплатоспроможних прийнято 2 березня 2015 року.

39. Отже, оскільки Позивач під час розгляду справи належними доказами не довів те, що інформація стосовно стану ліквідності та загального фінансового стану банку дійсно має істотне значення для укладення Договору, а також наявність у діях Відповідача умислу щодо введення Позивача в оману з метою укладення Договору, Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору на підставі положень статті 229 Цивільного кодексу України.

40. При цьому доводи Третьої особи-1 щодо пропуску Позивачем позовної давності, на думку Суду, обґрунтовано не прийняті до уваги судами, зважаючи на встановлення ними відсутності порушеного права, яке підлягає захисту.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

41. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, залишення без змін постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

42. Понесені Позивачем у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Висновки про правильне застосування норм права

43. Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. За відсутністю доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні касаційної скарги Державної іпотечної установи відмовити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 у справі №910/13411/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець