РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2018Справа № 910/975/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ"

до 1) Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК"

2) Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ"

про визнання недійсним договору поруки

Представники учасників процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: Суденко Р.В. (довіреність)

від відповідача 2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до 1) Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" (відповідач 1), 2) Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" (відповідач 2) про визнання недійсним договору поруки від 05.02.2015 №20-0189/3-3, укладеного між Публічним акціонерним товариством "АЗОТ" та Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", з моменту його укладення.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 суперечить нормам чинного законодавства та має бути визнаний недійсним на підставі п. 3 ст. 203, п. 1 ст. 215 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/975/18, призначено підготовче засідання у справі на 20.02.2018, задоволено клопотання ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" про витребування у ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" та ПрАТ "РІВНЕАЗОТ" оригіналу (для огляду в судовому засіданні) та належним чином засвідченої копії договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 для долучення до матеріалів справи.

13.02.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 позовні вимоги заперечив. В обґрунтування своїх заперечень відповідач 1 посилається на відсутність порушеного права позивача та на те, що чинним законодавством не передбачено необхідності згоди боржника на укладення договору поруки. Також відповідач 1 у відзиві посилається на безпідставність доводів позивача, що внаслідок укладення договору поруки від 05 лютого 2015 року була розголошена банківська таємниця.

19.02.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 зазначив, що в результаті укладення договору поруки були порушені положення пункту 7.1. кредитного договору та приписи ч. 1 ст. 516 ЦК України.

В судовому засіданні 20.02.2018 представник позивача надав суду заяву про зміну підстав позову, в якій просить суд змінити підстави позову у справі № 910/975/18, а саме визнати недійсним договір поруки від 05.02.2015 №20-0189/3-3, укладений між Публічним акціонерним товариством "РІВНЕАЗОТ" та Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", на підставі п. 1 ст. 203, п. 1 ст. 215 ЦК України як такого, що суперечить нормам діючого законодавства України.

У відповідності до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки вказана заява відповідає приписам ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову.

Також в судовому засіданні 20.02.2018 представник позивача зазначив, що у заяві про зміну підстав позову було враховано описку допущену в прохальній частині позову та вірно зазначено сторін спірного договору поруки. З урахуванням того, що договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 укладений між Публічним акціонерним товариством "РІВНЕАЗОТ" та Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", суд вважає за необхідне врахувати пояснення представника позивача щодо допущеної описки в найменуванні сторін договору.

В судовому засіданні 20.02.2018 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 20.03.2018.

15.03.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив наведені Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" у відзиві обставини.

15.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшли письмові пояснення до відзиву на позов.

19.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшли додаткові письмові пояснення, в яких відповідач 2 зазначив, що враховуючи подані заяви по суті спору, договір поруки не відповідає вимогам діючого законодавства, у зв'язку із чим є підстави для визнання його недійсним.

20.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшли письмові пояснення до відзиву на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/975/18 до судового розгляду по суті на 03.04.2018.

03.04.2018 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшло клопотання, в якому відповідач 2 просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість направлення представника у судове засідання внаслідок участі останнього у іншому судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання 03.04.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про розгляд справи позивач був належним чином повідомлений, що підтверджується протоколом судового засідання від 20.03.2018 та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача 2 в судове засідання 03.04.2018 не з'явився.

В судовому засіданні 03.04.2018, розглянувши клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні з підстав його необґрунтованості, з огляду на наступне.

Так, за змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом учасників справи. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують учасників справи добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні одного з представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому, учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Однак, відповідачем 2 не доведено суду неможливості заміни представника відповідача 2, а також неможливості розгляду справи без участі ПрАТ "РІВНЕАЗОТ".

З урахуванням наведеного, оскільки наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, приймаючи до уваги те, що відповідач 2 скористався наданими йому процесуальними правами шляхом подання відзиву на позов, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 03.04.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача 1, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" (банк) та Приватним акціонерним товариством "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" (позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 (надалі - кредитний договір), відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття невідновлюваної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 50 000 000,00 дол. США. (ліміт кредитної лінії), на умовах, встановлених цим договором, далі кредит або кредитна лінія, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором; кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 20.01.2014; кредит надається із наступним цільовим призначенням: поповнення обігових коштів.

Договором про внесення змін та доповнень №20-0020/2-1 від 10.01.2014 до кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 20-2199/2-1 від 23.07.2013 сторони дійшли згоди пункт 2.2 кредитного договору викласти у наступній редакції: кінцевий термін повернення кредиту - не пізніше 30 квітня 2014 року. Також, укладаючи договір про внесення змін та доповнень № 20-0020/2-1 до кредитного договору, сторони погодили, що згідно п. 3.3. кредитного договору, проценти за користування кредитом, нараховуються банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 11% (одинадцять процентів) річних.

Даний договір діє до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати в повному обсязі процентів за користування ним до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору (п. 6.2. кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, між Публічним акціонерним товариством "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК" (кредитор) та Приватним акціонерним товариством "РІВНЕАЗОТ" (поручитель) укладений договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 (далі - договір поруки), відповідно до умов якого, поручитель у відповідності до умов цього договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником (Приватним акціонерним товариством "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ") зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором (договір про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23.07.2013), з урахуванням п. 2.2 цього договору, а саме погасити: заборгованість з повернення кредитору кредиту за кредитним договором; нараховані за користування кредитом проценти, виходячи з встановлених кредитором процентних ставок у розмірі 11% річних, та процентів за неправомірне користування кредитом у розмірі 16% річних, сплатити, у випадку порушення позичальником п.п. 3.10.1, 3.10.2., 3.10.3 кредитного договору збільшений розмір процентів на 5% річних, сплатити проценти у розмірі та у порядку, передбаченому п. 3.2 та п. 3.3. кредитного договору; суми неустойки (штрафу, пені); суми збитків, завданих кредиторові, понесених останнім внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору, у розмірі і випадках, передбачених кредитним договором.

Пунктом 2.2. договору поруки передбачено, що у випадку невиконання або прострочення виконання позичальником зобов'язань, що випливають із кредитного договору, поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в обсязі не більше 50 000 000,00 доларів США.

В обґрунтування заявленого позову про визнання недійсним договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 позивач посилається на те, що позивач ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" не був повідомлений про укладення договору поруки та згоди на укладення спірного договору не надавав, а про наявність вказаного договору позивачу стало відомо під час розгляду Господарським судом Рівненської області справи № 918/1164/15. Крім того, позивач стверджує, що договір поруки суперечить п. 7.1. кредитного договору, згідно із яким сторони зобов'язались зберігати в таємниці зміст кредитного договору.

Таким чином, позивач стверджує, що договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 суперечить приписам чинного законодавства має бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі п. 1 ст. 203, п. 1 ст. 215 ЦК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання позивач ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії №20-2199/2-1 від 23.07.2013, між відповідачами був укладений договір поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015, відповідно до умов якого, відповідач 2 (ПрАТ "РІВНЕАЗОТ") взяв на себе зобов'язання перед відповідачем 1 (ПАТ "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК"), у випадку невиконання та/або прострочення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З огляду на характер поруки (похідний, залежний від основного зобов'язання), до істотних умов договору поруки слід віднести:

- визначення зобов'язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання;

- обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки;

- відомості про сторони: кредитора і поручителя;

- відомості про боржника. Так, боржник не є стороною договору поруки, але згідно із ч. 1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Також до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2 ст. 556 ЦК України).

З огляду на положення ст. 553 ЦК України, договір поруки - двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя.

Чинним законодавством України також не встановлений обов'язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором.

Зі змісту наведених положень Цивільного кодексу України вбачається, що порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

Не містять умов щодо необхідності згоди позивача на укладення договору поруки також і положення кредитного договору.

Також у пункті 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 роз'яснено, що у вирішенні спорів про визнання недійсними договорів поруки на підставі того, що відповідний договір укладено без згоди боржника, господарському суду слід виходити з такого. Згідно з приписами статей 553, 554 ЦК України договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно, відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

З урахуванням наведеного вище суд вважає безпідставними доводи позивача про необхідність згоди ПрАТ "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" як боржника за кредитним договором №20-2199/2-1 від 23.07.2013 на укладення між відповідачами, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015.

У відповідності до пункту 7.1. кредитного договору, сторони зобов'язались зберігати в таємниці зміст кредитного договору, а також будь-яку інформацію та дані, передані кожною із сторін у зв'язку з виконанням договору, не розкривати та не розголошувати факти або інформацію будь-якій третій стороні без попередньої письмової згоди іншої сторони цього договору.

Разом з тим, пунктом 6.5. кредитного договору передбачено, що сторони встановлюють, що позичальник згоден, що банк буде надавати третій стороні, яка має наміри набути право вимоги, інформацію про позичальника, що містить банківську таємницю в обсягах та формі, визначеній банком та кредитну заборгованість. Позичальник надає право банку, а банк має право, для забезпечення виконання умов цього договору, розкривати, поширювати, передавати інформацію та документи, пов'язані з кредитуванням позичальника та виконанням умов цього договору третім особам, в тому числі з якими банком буде укладено договір на отримання послуг щодо повернення заборгованості, в обсягах та формі, визначеній банком, на що позичальник надає свою згоду шляхом підписання цього договору.

Отже, у відповідності до умов кредитного договору банк має право для забезпечення виконання умов даного кредитного договору, розкривати, поширювати, передавати інформацію та документи, пов'язані з кредитуванням позичальника та виконанням умов цього договору третім особам, в даному випадку для укладення оспорюваного договору поруки.

Статтею 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею (ч. 1). Положення цієї статті не поширюються на інформацію, яка підлягає опублікуванню. Перелік інформації, що підлягає обов'язковому опублікуванню, встановлюється Національним банком України та додатково самим банком на його розсуд (ч. 5).

Інформація про кредитний договір № 20-2199/2-1 від 23.07.2013 та договір про внесення змін та доповнень до нього була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень у справах №910/9932/14, №910/11585/14, №910/16628/14, на які також є посилання безпосередньо у самому договорі поруки.

За таких обставин, доводи позивача на те, що внаслідок укладення договору поруки було порушено положення пункту 7.1. кредитного договору є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в підтвердження наявності підстав для визнання договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 недійсним.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених Приватним акціонерним товариством "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" вимог про визнання договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015 недійсним.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "СЄВЄРОДОНЕЦЬКЕ ОБ'ЄДНАННЯ АЗОТ" до Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК", Приватного акціонерного товариства "РІВНЕАЗОТ" про визнання недійсним договору поруки №20-0189/3-3 від 05.02.2015.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 12.04.2018.

Суддя О.В. Гулевець