Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/90/18

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Сидорчук О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №2 від 03.01.18

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до ОСОБА_2 №3 Житомирської КЕЧ району (смт. Озерне, Житомирського р-ну, Житомирської обл.)

про стягнення 423521,81 грн. ( відповідно до заяви (вх. 02-44/267/18 від 13.03.18р.) про зменшення розміру позовних вимог - 414 321,81 грн)

12 лютого 2018р. до Господарського суду Житомирської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Енергоспостачальна компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир) до відповідача ОСОБА_2 №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (смт. Озерне, Житомирського р-ну, Житомирської обл.) про стягнення 423 521, 81 грн. заборгованості, з яких: 356 202, 88 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію, 4 831, 29 грн. 3% річних з простроченої суми, 42 565, 09 грн. пені, 19 922, 55 грн. інфляційних втрат за Договором про постачання електричної енергії споживачам №262 від 24.06.2010р.

В якості правових підстав позову позивач посилається на ст.ст. 625, 651 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 11, 123, 162, 236, 247, 249 ГПК України.

Ухвалою від 13 лютого 2018р. господарський суд відкрив провадження у справі №906/90/18 за правилами спрощеного позовного провадження.

12 березня 2018р. відповідач надіслав суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги визнає частково та зазначає, що за період з 01.04.2017р. по 01.01.2018р. здійснено часткову оплату заборгованості, згідно якої заборгованість за спірний період становить 343 845, 79 грн. В якості обставин, що призвели до утворення боргу вказує наступне: арешт рахунків відповідача, несплата вчасно та не в повному обсязі мешканцями житлових будинків та гуртожитків рахунків за спожиті комунальні послуги у зв'язку з чим просять суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій до 10% від заявленої в позові. Також відповідач доводить, що позивачем допущено помилку при зазначенні оплати 17.11.2017р. в розмірі 5300, 00 грн., тоді як слід було - 5900, 00 грн. (згідно квитанції №218 від 16.11.2017р.).

Крім того, відповідач заперечує судові витрати на правничу допомогу та доводить, що позивачем, всупереч ст. 123 ГПК України, не було надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем або підлягає сплаті адвокату. Пунктом 4.2. Договору про надання правничої допомоги №3 від 16.01.2018р. передбачена додаткова угода, яка передбачає гонорар адвоката та компенсацію витрат адвоката, але позивачем даної додаткової угоди не надано; всі матеріали позовної заяви підготовлені начальником ДПВ та РзБ Житомирського ОСОБА_3 Янковською, а не адвокатом ОСОБА_4

13 березня 2018р. позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. 02-44/267/18 від 13.03.18р.), згідно якої має місце нова ціна позову - 414 321, 81 грн. проти заявленої 423 521, 81 грн., з яких: 347 002, 88 грн. - борг за спожиту активну електроенергію, 4 831, 29 грн. 3% річних, 42 565, 09 грн. пені, 19 922, 55 грн. суми інфляційних втрат, а також стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5000, 00 грн. та 6 352, 83 грн. судового збору.

27 березня 2018р. до господарського суду позивач надіслав суду відповідь на відзив, згідно якого, позивач зазначив наступне:

- сума позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиту активну електроенергію на момент пред'явлення позову становила 356 202, 88 грн.;

- після звернення з позовом до суду, в період з 05.01.2018р по 13.03.2018р. було здійснено часткову оплату наявної заборгованості на загальну суму 67 796, 09 грн., а саме: 25.01.2018р. - 3500, 00 грн., 29.01.2018р. - 5800, 00 грн. 07.02.2018р. - 2000, 00 грн., 02.03.2018р. - 47 296, 09 грн., які були зараховані на погашення заборгованості за найдавніший період, а саме заборгованості визнаної судом згідно рішення господарського суду Житомирської області від 11.07.2017р. по справі №906/310/17, оскільки в призначенні платежу відсутнє посилання на період, за який здійснюється оплата; інші оплати, здійснені відповідачем з зазначеним призначенням платежу, в загальній сумі 9200, 00 грн. були зараховані на погашення заборгованості за спірний період, а саме оплати 20.02.2018р. - 1500, 00 грн., 26.02.2018р. - 2000, 00 грн., 26.02.2018р. - 4000, 00 грн., 27.02.2018р. - 1700, 00 грн.;

- стосовно доводів відповідача щодо розміру платежу, здійсненого 17.11.2017р. замість 5900, 00 грн. вказано суму 5300, 00 грн., позивач спростовує та вказує на те, що згідно квитанції №218 від 16.11.2017р., відповідачем здійснено платіж в сумі 5900, 00 грн. на р/р №7537, отримувачем даних коштів є Зарічанський РЕМ, що також є виробничим структурним підрозділом ПрАТ "ЕК"Житомиробленерго" та має окремий договір з відповідачем про постачання електричної енергії до об'єктів останнього, розташованих на підвідомчій Зарічанському РЕМ території;

- стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 10%, вважає, що відповідачем жодним чином не підтверджено надання житлово-комунальних послуг мешканцям будинків та гуртожитків, до яких здійснюється постачання електричної енергії, згідно умов Договору, тому причинно-наслідковий зв'язок між здійсненням оплат мешканцями будинків та гуртожитків житлово-комунальних послуг та заборгованістю відповідача перед позивачем є недоведеним, отже підстави для зменшення розміру штрафних санкцій відсутні.

04 квітня 2018р. відповідач надіслав суду пояснення від 02.04.18р., згідно яких вказав, що станом на 02.04.18р. відповідач частково здійснив оплату заборгованості за період з 01.04.2017р. по 01.01.2018р. по Договору №262 на загальну суму 289 723, 96 грн.;

- відповідачем при написанні відзиву було допущено помилку при указані платежу за 16.11.2017р. замість вірного 5300, 00 грн. вказаного 5900, 00 грн.; загальна заборгованість відповідача за спірний період становить 347 002, 88 грн.;

- щодо арешту рахунків відповідача, 11.01.2018р. відділом державної виконавчої служби Житомирського районного управління юстиції було винесено постанову про арешт коштів на рахунках боржника (копія листа №76-25/12/2018/17798 від 02.04.2018р.);

- відповідач просить частково задовольнити позов в частині основного боргу в сумі 347002, 88 грн., зменшити розмір штрафних санкцій до 10% від заявлених в позові та відмовити позивачу щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5000, 00 грн.

10.04.18р. позивач подав суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на перебування представника у щорічній відпустці, тому просила суд відкласти розгляд справи.

Господарський суд, розглянувши подане клопотання про відкладення розгляду справи, відхиляє його, як необґрунтоване з огляду на ч. 3 ст. 56 ГПК України.

В засіданні суду 10.04.18р. представник відповідача визнає основну суму боргу, однак просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2010р. між позивачем ВАТ "ЕК"Житомиробленерго" в особі Житомирського РЕМ (як постачальник) (правонуступником якого є ПрАТ "ЕК"Житомиробленерго") та відповідачем ОСОБА_2 №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (як відповідач) був укладений Договір про постачання електричної енергії споживачам №262, згідно якого постачальник зобов'язався поставити електричну енергію споживачу, а споживач оплатити постачальнику електричну енергію її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами (надалі за текстом - Договір №262) (а.с. 9-13).

Зобов'язання сторін сторони погодили у розділі 2 Договору №262, згідно п. 2.2.3. якого сторони погодили, що споживач зобов'язується своєчасно сплачувати за використану електричну енергію, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку електроенергії, класу напруги та за діючими на період розрахунку тарифами у грошовій формі та іншими формами розрахунків згідно з чинним законодавством України.

Дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою, на яку були зараховані кошти на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Розрахунковим періодом вважається період з 21 числа по 20 число включно і вказаний період прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця).

У п. 4.2.1. Договору №262 сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених пунктами 7.3 цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком (додаток №4), споживач сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно п. 7.2. Договору №262 сторони погодили, що розрахунки за спожиту електричну енергію, реактивну енергію, лімітів споживання і потужності та інші платежі за розрахунковий період (місяць) здійснюються за діючими тарифами відповідно до класів напруги, показників лічильників та тарифних груп кожної точки обліку (додатки 3.1, 3.2., 3.3).

Оплата електроенергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий період (п. 7.3. Договору №262).

Остаточний розрахунок повинен здійснюватися в розмірі фактичного споживання електричної енергії за розрахунковий місяць, з врахуванням сальдо на початок місяця не пізніше, зокрема: 5 операційних днів з дня отримання рахунку, включаючи день його отримання, для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно (абз. 7 п. 7.3. Договору №262).

У пункті 7.4. Договору №262 сторони погодили, що при відсутності оплати за електричну енергію в терміни, обумовлені в п. 7.3. цього Договору, постачальник повідомляє споживачу про дату і час відключення чи обмеження споживання електроенергії.

На суму, вказану в платіжному документі, нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, інфляційні та річні згідно з діючим законодавством. Сума нарахованої пені, інфляційні та річні пред'являються споживачу у встановленому законодавством порядку (абз. 2 п. 7.4. Договору №262).

Згідно п. 10.1. Договору №262, договір укладено на строк до 31 грудня 2010 року, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або перегляд.

Факт належного виконання позивачем свого зобов'язання підтверджується звітами про використання електроенергії (активна, реактивна), рахунками на оплату активної електроенергії.

Відповідач свої зобов'язання по сплаті коштів за відпущену активну електроенергію виконав частково, внаслідок чого за період з 01.04.17р. по 01.01.18р. утворилась заборгованість в сумі 356 202, 18 грн., що зумовило позивача звернутися з позовом до суду.

Додатково позивач заявив матеріально-правові вимоги про стягнення пені в сумі 42 565, 09 грн., та 4 831, 29 грн. 3% річних з простроченої суми та 19 922, 55 грн. суми інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В ході судового розгляду спору позивач зменшив розмір позовних вимог із суми 423 521, 81 грн. до 414 321, 81 грн., таким чином має місце нова ціна позову, з яких: 347 002, 88 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію, 4 831, 29 грн. 3% річних, 42 565, 09 грн. пені, 19 922, 55 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.86 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку частково задовольнити позовні вимоги, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6. та ч. 7 ст. 276 ГК України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання по сплаті коштів за отриману активну електроенергію згідно Договору №262 виконав не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 347 002, 88 грн., яка є обґрунтована, визнається самим відповідачем, тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення пені в сумі 42 565, 09 грн. за період з 04.05.17р. по 25.01.18р.

Вимоги позивача про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в загальній розмірі 42 565, 09 грн. заявлені позивачем на підставі п. 4.2.1. Договору №262, в якому встановлена відповідальність споживача, який сплачує постачальнику пеню за кожний день прострочення платежу, в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення платежу.

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача про стягнення пені на загальну суму 42 565, 09 грн., визнає його арифметично правильним.

Разом з тим, відповідач заявив суду клопотання про зменшення розміру неустойки до 10% посилаючись на виняткові обставини, зокрема, на наявність арешту рахунків; неповну оплату житлово-комунальних послуг мешканцями будинків до яких здійснюється постачання електричної енергії.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Господарський суд також приймає до увагу правову позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 стосовно офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки має відповідати передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 №3 Житомирської КЕЧ району Міністерства оборони України є державною госпрозрахунковою установою Міністерства оборони України, заснованою на державній власності та створеною на підставі Директиви квартирно-експлуатаційного управління Прикарпатського військового округу від 06.05.1953р. №02127, призначена для утримання нерухомого майна, яка перебуває в його відання, на балансі або обслуговуванні на підставі відповідних договорів, в належному технічному та санітарному стані, забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання житлових будинків, гуртожитків, забезпечення благоустрою, а також створення нормальних житлово-побутових умов для проживаючих.

Установа є самостійним господарюючим суб'єктом, від свого імені надає житлово-комунальні послуги по будинках, які знаходяться на обслуговуванні (розділ 1 Положення ОСОБА_2 №3 Житомирської КЕЧ району Міністерства оборони України (а.с. 55-62).

Згідно довідки відповідача за №107 від 02.03.2018р. заборгованість мешканців, які проживають в житлових будинках та гуртожитках станом на 01.02.2018р. становить 809953, 46 грн. (а.с. 64).

Згідно переліку об'єктів, що живляться електроенергією від мереж енергосистеми включає наступні об'єкти: ліфти, сходи, гуртожиток, житлові будинки, офіцерський гуртожиток, гуртожиток з електроплитами та загальнобудинкові потреби (а.с. 65).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Оскільки позивачем не доведено факту завдання йому чи іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів, а також враховуючи скрутне матеріальне становище відповідача, письмові докази на підтвердження якому додано до матеріалів справи, суд оцінює вказані обставини як виняткові, а тому вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої пені із суми 42 565, 09 грн. на 50% до суми 21 282, 55 грн., цим самим забезпечивши баланс інтересів сторін.

Щодо стягнення 4 831, 29 грн. 3% річних та 19 922, 55 грн. інфляційних втрат.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховані 3% річних за період з 04.05.17р. по 25.01.18р. на суму 4 831, 29 грн.

Господарський суд, перевіривши розрахунок 3% річних визнає його арифметично правильним, тому задовольняє його в повному розмірі на суму 4 831, 29 грн.

Позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 19 922, 55 грн. за період з травня 2017р. по грудень 2017р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Господарський суд, перевіривши розрахунок позивача суми інфляційних втрат в розмірі 19 922, 55 грн., визнає його арифметично правильним, тому задовольняє його в повному обсязі.

Щодо судових витрат по сплаті судового збору та витрат, пов'язаних з правничою допомогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Звертаючись із позовною заявою №08/1809 від 01.02.2018р. позивач сплатив судовий збір в сумі 6352, 83 грн. згідно платіжного доручення №10108122 від 09.02.2018р. виходячи із ціни позову - 423 521, 81 грн.

Як зазначалося раніше, 13.03.18р. позивач подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої мала місце нова ціна позову, з якої і вирішувався спір - 414 321, 81 грн., розмір судового збору становить 6 214, 83 грн., отже 138, 00 грн. підлягає поверненню з Державного бюджету України ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила (п. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Позивач просить суд стягнути з відповідача 5000, 00 грн. витрат на правничу допомогу.

У статті 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Водночас відповідно до ч.5 ст. 131-2 Конституції України та ч. 2 ст. 58 ГПК України при розгляді справ у малозначних спорах (малозначних справах) представником учасника справи може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням положень ч.3 ст. 247, п. 1 ч. 2 ст. 250 Кодексу.

Як свідчать матеріалами справи, позовну заяву №08/1809 від 01.02.2018р. підписано головою правління ПрАТ "ЕК"Житомиробленерго" ОСОБА_5 Виконавцем проекту позовної заяви є начальник ДПВ та РзБ Житомирського ОСОБА_3Янковська. Участь у судовому засіданні 13.03.18 від позивача приймав юрисконсульт Житомирського РЕМ ОСОБА_6 (довіреність №08/21266 від 26.12.17).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини (п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 131 рішення у справі "Заїченко проти України" від 26 лютого 2015 року) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Саме тому, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст.126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.126 ГПК України).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.126 ГПК України).

Суд дійшов висновку задовольнити клопотання відповідача та відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, оскільки позивачем не доведено, що такі витрати у цій справі були неминучими. Окрім того, позивачем не надано як детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, так здійснених ним витрат до прийняття рішення у цій справі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені на 50% від суми 42565,09 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_2 №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, код 24978549) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622, р/р 2748 в ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 311647) - 347 002,88 грн заборгованості за спожиту активну електроенергію.

4. Стягнути з ОСОБА_2 №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, вул. Авіаційна, 57, код 24978549) на користь Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622, р/р 7537 в ПАТ "Перший інвестиційний банк" у м.Житомирі, МФО 300506) - 4831,29 грн 3% річних, 19922,55 грн інфляційних втрат , 21282,55 грн пені , 6214,83 грн судового збору.

5. Відмовити у стягненні 21282,54 грн пені та 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.04.18

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:

1- у справу

2- позивачу (рек. з повід)

3- відповідачу (рек. з пов.)