РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2018Справа № 910/21510/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське", м. Київ

про стягнення 26 185,56 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Рибалко С.М. (представник за довіреністю №19 від 01.01.2018р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 26 185,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 23.01.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018р. у зв'язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.01.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2018р. підготовче засідання відкладено до 27.02.2018р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.03.2018р.

В судове засідання 27.03.2018р. представник відповідача вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні 27.03.2018р. підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 27 березня 2018 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2007р. між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перша лізингова компанія" (страхувальник) було укладено Генеральний договір страхування № 47-07 по страхуванню засобів транспорту, цивільної відповідальності та від нещасних випадків (надалі - Договір страхування), відповідно до Додатку (Бордеро № 51_16 згідно заявки страхувальника від 29.01.2015р.) до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль), з терміном дії з 00.00 годин місцевого часу 07.06.2007р. на невизначений термін, але не менше 1 року. Договір автоматично продовжує термін дії з 07 червня кожного року, якщо він не розривається однією із сторін.

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки № 460025 про дорожньо-транспортну пригоду, 05.08.2016р. о 17:05 год. по пр. Перемоги, буд. 123 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, в результаті якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

08.08.2016р. страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про автоаварію та з заявою на виплату страхового відшкодування.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.08.2016р. у справі №759/11292/16-п ОСОБА_3 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до наданого позивачем Звіту № 0256 про оцінку автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 від 22.08.2016р. вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових (Ез = 0,5050) становить 23 556,04 грн.

Згідно рахунку на оплату СТО (ФОП Ярошенко О.А.) № Я000000500 від 25.08.2016р. вартість ремонту транспортного засобу "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 31 422,67 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №143777 від 09.09.2016р. розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 26 185,56 грн.

З урахуванням Звіту № 0256 про оцінку автомобіля від 22.08.2016р. та рахунку на оплату СТО (ФОП Ярошенко О.А.) № Я000000500 від 25.08.2016р., позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 26 185,56 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 7005 від 15.09.2016р. на вказану суму.

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована у відповідача, позивач звернувся до відповідача з претензією №3306 від 31.10.2016р. на суму 26 185,56 грн., яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика) відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Як встановлено судом, позивачем з урахуванням Звіту № 0256 про оцінку автомобіля від 22.08.2016р. та рахунку на оплату СТО (ФОП Ярошенко О.А.) № Я000000500 від 25.08.2016р., на підставі складеного ним Страхового акту №143777 від 09.09.2016р. було виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 26 185,56 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала автомобілем ""Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у відповідача на підставі страхового полісу №АІ/8412900 (копія якого міститься в матеріалах справи), отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

Разом з тим, щодо заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у даній справі, суд відзначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Однак, проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

З огляду на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем щодо виплати страхового відшкодування за Полісом №АІ/8412900 регулюються положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та сума страхового відшкодування за вказаним Полісом обмежується вартістю відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля та розміром виплаченого страхового відшкодування, беручи до уваги встановлення судом наявність підстав для визначення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Форд", реєстраційний номер НОМЕР_1, при визначенні вартості його відновлювального ремонту, суд дійшов висновку, що єдиним належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у даному випадку є Звіту № 0256 про оцінку автомобіля від 22.08.2016р.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Згідно з п. п. 4.3. та 4.4. Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу"оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.

Відповідно до Звіту № 0256 про оцінку автомобіля від 22.08.2016р. вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових (Ез = 0,5050) становить 23 556,04 грн.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АІ/8412900 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 50 000,00 грн., а розмір франшизи - 0,00 грн., отже, відповідач є відповідальною особою за відшкодування завданої позивачеві шкоди на суму 23 556,04 грн. (вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та нульової франшизи за полісом).

При цьому, суд зазначає, що у спорах, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відтак, враховуючи положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та франшизи за Полісом обов'язкового страхування, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі понад суму 23 556,04 грн., а це складає 2 629,52 грн. є необґрунтованими.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 23 556,04 грн., в свою чергу позивачем не доведено суду наявності підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування понад названу суму.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/21510/17 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 23 556,04 грн.

Судовий збір у розмірі 1 439,33 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" (ідентифікаційний код 25186738, адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 38Б) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (ідентифікаційний код 16285602, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульварно- Кудрявська, буд. 33) 23 556,04 грн. (двадцять три тисячі п'ятсот п'ятдесят шість гривень 04 коп.) суми страхового відшкодування та 1 439,33 грн. (одну тисячу чотириста тридцять дев'ять гривень 33 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.04.2018р.

Суддя С.М. Морозов