ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.04.2018р. Справа №905/355/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіопласт", м.Київ

до відповідача Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного

товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України",

м.Покровськ

про стягнення заборгованості в сумі 264281,00 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Захаров О.С. - по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіопласт", м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Покровськ, про стягнення заборгованості в сумі 264281,00 грн., у тому числі основний борг в сумі 260000,00 грн., пеня в сумі 78,00 грн., штраф в сумі 0,26 грн., інфляція в сумі 2600,00 грн. та три проценти річних в сумі 1602,74 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором про закупівлю товару №133/2017 від 13.09.2017р., видаткову накладну №598 від 19.09.2017р., товаротранспортну накладну, акт здачі-прийняття робіт від 20.09.2017р., рахунок на оплату №934 від 19.09.2017р., розрахунок суми позову.

Відповідач у відзивах на позовну заяву від 12.02.2018р. та від 13.03.2018р. позовні вимоги не визнав, посилаючись на ненастання строку виконання ним своїх зобов'язань перед позивачем у зв'язку з невиконанням позивачем умов договору щодо передачі всіх необхідних супровідних документів на товар.

26.03.2018р. через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючи на те, що всі передбачені договором супровідні документи були передані відповідачу разом з товаром.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

13.03.2018р. між сторонами був підписаний договір про закупівлю товару №133/2017, за умовами якого постачальник (позивач) зобов'язався поставити у власність покупця, а покупець (відповідач) взяв на себе зобов'язання прийняти та своєчасно оплатити наступні товари: фарба для горизонтальної розмітки білого кольору (товар).

Згідно п.1.2 договору кількість товару, що підлягає поставці становить 20000 кг. Кількість товару є орієнтовною, остаточна кількість товару, що підлягає поставці за договором визначається відповідно до заявок покупця, оформлених згідно вимог договору. Покупець на свій розсуд, керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку товару та не зобов'язаний замовляти товар на всю суму, визначену сторонами як ціна договору.

Відповідно п.3.1 договору ціна договору становить 1040000,00 грн., в тому числі ПДВ 173400,00 грн., що станом на дату укладання договору дорівнює загальній вартості товару. Загальна вартість товару за договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії договору.

Ціна за одиницю товару становить: 52, 00 грн. (п.3.4 договору).

За умовами п.5.1 договору строк поставки (передачі) товару за договором: постачальник здійснює поставку товару на умовах ІНКОТЕРМС 2010- DDP або на умовах визначених сторонами в строк 15 днів після підписання договору. На поставку кожної наступної парті товару покупець надає постачальнику письмову заявку.

Місце поставки товару за договором - згідно заявки (п.5.2 договору).

Відповідно до п.5.4 договору після передачі товару та виконання обов'язку з поставки між сторонами оформлюється акт приймання-передачі товару, який підписується уповноваженими (матеріально-відповідальними) представниками сторін та скріплюється печатками сторін. Обов'язок з поставки є виконаним в момент передачі товару та надання документів, зазначених в п.4.2 договору.

Датою передачі товару від постачальника покупцю вважається дата підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі товару, що засвідчує реальне отримання товару за кількістю та якістю матеріально-відповідальними (уповноваженими ) особами, визначеними сторонами (п.5.5 договору).

Згідно п.10.1 договір №133/2017 від 13.09.2017р. набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2017р.

Закінчення дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заявки відповідача від 13.09.2017р. згідно з наданою видатковою накладною №598 від 19.09.2017р. позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 2600000,00 грн.

У відзивах на позовну заяву від 12.02.2018р. та від 13.03.2018р. відповідачем не заперечується факт отримання від позивача товару на вказану суму за договором №133/2017 від 13.09.2017р.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з п.4.1 договору №133/2017 від 13.09.2017р. розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем рахунку постачальника за умови отримання від нього всіх документів, зазначених у п.4.2 договору.

Так, в п.4.2 договору встановлено, що до рахунку додаються: документи, що підтверджуються належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством.

За умовою п.4.3 договору покупець зобов'язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар протягом 61 дня з моменту отримання від постачальна документів, зазначених в п.4.1, п.4.2 договору. У випадку затримки постачальником передачі повного пакету документів, визначених договором цінним листом з описом вкладення покупцю, обов'язок оплати відстрочується на цей період і настає лише після належного виконання постачальником взятих на себе зобов'язань.

Відповідач у відзивах на позов від 12.02.2018р. та від 13.03.2018р. заперечує проти настання строку виконання зобов'язань перед позивачем з оплати вартості отриманого товару.

Зокрема, за твердженням відповідача, всупереч вимогам п.4.1 договору позивачем не надано встановленого п.4.2 переліку документів. Таким чином, на думку відповідача, на підставі п.4.3 договору строк оплати поставленого товару є таким, що не настав.

Натомість, позивач у позовній заяві та у відповіді на відзив від 22.03.2018р. стверджує про ті обставини, що супровідні документи на товар, а саме сертифікат якості, сертифікат відповідності, видаткова накладна №598 від 19.09.2017р. та рахунок на оплату №934 від 19.09.2017р. були передані відповідачу разом з товаром - 19.09.2017р., про що свідчить підписання відповідачем видаткової накладної №598 від 19.09.2017р.

Суд відхиляє заперечення відповідача з огляду на наступне.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно з положеннями ст.666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Як встановлено, відповідачем всупереч вимог ст.ст.13, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України відповідних належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві на позов до матеріалів справи не надано. Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження встановлення відповідачем позивачу строку для передання документів, що стосуються товару, визначених умовами договору, доказів відмови відповідача від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару тощо. У зв'язку з відсутністю будь-яких заперечень відповідача щодо документів, що стосуються товару, під час його прийняття, наявністю даних документів у матеріалах справи, клопотання відповідача про витребування даних документів у позивача судом залишено без задоволення.

При цьому, як зазначено вище, факт отримання від позивача товару за договором №133/2017 від 13.09.2017р. відповідачем не заперечується та підтверджений матеріалами справи.

Як наслідок, твердження відповідача щодо ненастання строку оплати товару є недоведеними.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в розмірі 260000,00 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач належним чином не виконав.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.7.3.7 договору №133/2017 від 13.09.2017р. у випадку порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в сумі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф у розмірі 0,0001% від суми боргу.

Одночасно, за вимогами п.7.3.12 договору нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошових зобов'язань за договором припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.2 ст.67, ч.4 ст.179 Господарського кодексу України сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, за висновками суду, сторонами за власним волевиявленням в договорі поставки №133/2017 від 13.09.2017р. було узгоджено можливість застосування таких видів господарських санкцій як і пеня, і штраф.

На підставі п.7.3.7, п.7.3.12 договору №133/2017 від 13.09.2017р. позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 20.11.2017р. по 20.12.2017р. в сумі 78,00 грн. та штрафу в сумі 0,26 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України також нараховано та пред'явлено до стягнення три проценти річних за період з 20.11.2017р. по 02.02.2018р. в розмірі 1602,74 грн. та інфляцію за грудень 2017р. в розмірі 2600,00 грн.

За висновками суду, розрахунок пені, штрафу, трьох процентів річних та інфляції є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

За таких обставин, виходячи з того, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, враховуючи, що заперечення відповідача є безпідставними та недоведеними, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 264281,00 грн., у тому числі основний борг в сумі 260000,00 грн., пеня в сумі 78,00 грн., штраф в сумі 0,26 грн., інфляція в сумі 2600,00 грн. та три проценти річних в сумі 1602,74 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76-79, 129, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіопласт", м.Київ до Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Покровськ про стягнення заборгованості в сумі 264281,00 грн., у тому числі основний борг в сумі 260000,00 грн., пеня в сумі 78,00 грн., штраф в сумі 0,26 грн., інфляція в сумі 2600,00 грн. та три проценти річних в сумі 1602,74 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (85307, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Захисників України, б.2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіопласт" (03124, м.Київ, вул.М.Василенка, б.7-А, рах.№9801 в АТ «УкрСиббанк» м.Харків, МФО 351005, ) основний борг в розмірі 260000,00 грн., пеню в сумі 78,00 грн., штраф в сумі 0,26 грн., інфляцію в сумі 2600,00 грн. та три проценти річних в сумі 1602,74 грн., всього заборгованість в сумі 264281,00 грн., судовий збір в сумі 3964,22 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 16.04.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 16.04.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина