ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.04.2018 Справа № 920/1050/17
Господарський суд Сумської області, у складі: головуючого судді: Спиридонової Н.О., судді Костенко Л.А, судді Соп?яненко О.Ю. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення господарського суду Сумської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНС» б/н від 16.03.2018 (594к від 16.03.2018) про забезпечення позову у справі № 920/1050/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНС», м. Суми,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Маркет», м. Суми,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: 1) Приватне акціонерне товариство «Сумбуд», м. Суми,

2) Сумська міська рада, м. Суми,

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 24.11.2014,

відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 01.12.2016,

третіх осіб: 1. ОСОБА_3,

2. ОСОБА_4 за довіреністю № 2807/03.02.02-17 від 29.12.2017.

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву б/н від 03.11.2017, в якій просить суд зобовязати відповідача знести обєкт будівництва, корпус 27, який будується на земельній ділянці кадастровий номер :01:008:0015, загальною площею 15,5960 га, розташованій за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 5.

Представник відповідача у письмових заперечення б/н, б/д (вх. № 10200 від 21.11.2017) проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог позивача.

Відповідно до заяви від 25.01.2018 про зміну підстав позову позивач, вказавши нові додаткові підстави позовних вимог, а саме те, що відповідач при здійсненні будівництва порушив вимоги частин другої, п?ятої статті 26, частини другої 2 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідне будівництво здійснюється без одержання визначених законом вихідних даних (містобудівних умов та обмежень), позивач просить суд зобовязати відповідача знести обєкт будівництва, корпус 27, який будується на земельній ділянці кадастровий номер :01:008:0015, загальною площею 15,5960 га, розташованій за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 5.

Ухвалою від 28.02.2018 у справі № 920/1050/17 призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Сумському відділенню Харківського науково-дослідного інституту ім. засл. проф. ОСОБА_5 (40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, буд. 27), а провадження у справі № 920/1050/17 зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи.

16.03.2018 від позивача до суду надійшла заява б/н від 16.03.2018 (594к від 16.03.2018) про забезпечення позову у справі № 920/1050/17, відповідно до якої позивач просить суд забезпечити позов шляхом заборони вчинення державними реєстраторами прав на нерухоме майно реєстраційних дій щодо обєктів (квартир, житлових та нежитлових приміщень) в будинку корпус 27 по пр-ту М. Лушпи, 5в м. Суми.

23.03.2018 року до суд від експертної установи надійшло клопотання б/н від 22.03.2018 року про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової будівельно-технічної експертизи № 543 у справі № 920/1050/17.

Згідно з приписами частини третьої статті 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Ухвалою від 26.03.2018 провадження у справі № 920/1050/17 поновлено та призначено до розгляду клопотання експерта Сумського відділення при Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_6 б/н від 22.03.2018 року про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової будівельно-технічної експертизи № 543 та заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНС» б/н від 16.03.2018 (594к від 16.03.2018) про забезпечення позову у справі № 920/1050/17 у судовому засіданні на 04.04.2018 року об 11 год. 00 хв. з викликом сторін та третіх осіб.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНС» б/н від 16.03.2018 (594к від 16.03.2018) про забезпечення позову у справі № 920/1050/17, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Заява позивача обґрунтована тим, що після введення в експлуатацію багатоквартирного будинку за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 5 та продажу квартир у згаданому будинку третім особам, виникають підстави для реєстрації права власності таких осіб на придбані квартири в даному будинку. У випадку реєстрації права власності на приміщення в оспорюваному обєкті будівництва за третіми особами виконання судового рішення в даній справі, в разі його задоволення, буде ускладнено, оскільки відповідач може ухилятись від виконання такого рішення, обґрунтовуючи це порушенням права власників квартир у даному будинку. А тому позивач вважає, що з метою унеможливлення, до вирішення спору в даній справі, передачі права власності на квартири в оспорюваному позивачем об?єкті третім особам, що істотно ускладнить виконання відповідачем судового рішення, в разі задоволення позову, на час розгляду спору належить застосувати захід забезпечення позову у виді заборони вчинення державними реєстраторами прав на нерухоме майно реєстраційних дій щодо обєктів (квартир, житлових та нежитлових приміщень) в будинку корпус 27 по пр-ту М. Лушпи, 5 в м. Суми, оскільки право власності на об?єкт нерухомості виникає з моменту його державної реєстрації.

Частиною першою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими Господарським процесуальним кодексом України; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобовязання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв?язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (частина перша статті 139 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому в пункті 3 вищевказаної постанови зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв?язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв?язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім наведеного, обґрунтовуючи подану заяву заявник зазначає, що зазначені ним у заяві про забезпечення позову обставини підтверджуються також матеріалами іншої судової справи № 920/514/16, яка наразі також розглядається господарським судом Сумської області, в якій з аналогічним предметом спору і підставами позову, тільки щодо сусіднього корпусу 28 по пр-ту М. Лушпи, 5 в м. Суми, відповідачем було надано докази реєстрації права власності на окремі житлові та нежитлові приміщення у даному будинку за третіми особами. Відповідач посилається на те, що саме ці особи, як власники приміщень в спірному будинку, є належними відповідачами за позовом про знесення такого будинку і у зв?язку із цим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у справі № 920/514/16.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою другою статті 74 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов?язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість зникнення/знищення певних доказів або імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права».

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_4 проти Нідерландів», «ефективний засіб» - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обовязковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обовязок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рл/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп-/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, судом встановлено, що позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕНС» є зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Маркет» знести обєкт будівництва, корпус 27, який будується на земельній ділянці кадастровий номер :01:008:0015, загальною площею 15,5960 га, розташованій за адресою: м. Суми, пр-т М. Лушпи, 5.

Проте заявником не доведено суду співмірність вказаної позовної вимоги із обраним заходом забезпечення позову.

Також судом зазначається, що в поданій заяві, міститься лише посилання на порушення прав заявника, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову, а також не наведені обставини з якими заявник повязує порушення його прав і охоронюваних законом інтересів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви.

Відповідно до частини шостої статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕНС».

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 136, 137, 138-140, 233, 234, 235 та статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «СЕНС» в задоволенні заяви б/н від 16.03.2018 (594к від 16.03.2018) про забезпечення позову.

2. Ухвала набрала законної сили 04 квітня 2018 року.

3. Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного господарського суду у строки та в порядку, встановлені статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повну ухвалу складено 11 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Н.О. Спиридонова

Суддя Л.А. Костенко

Суддя О.Ю. Соп?яненко