КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2018 р. Справа№ 910/18160/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання Камінській Т.О.,

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 14.03.2018 р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

на рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2017

(повний текст складений 11.12.2017)

у справі №910/18160/17 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»

про визнання зобов'язання припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року позов задоволено.

Визнано припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» в частині сплати основного боргу в розмірі 1 961 878 грн. 62 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» за договором кредитної лінії №025 від 23.03.2017 року та зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» боргу за договором банківського рахунку № 17-03-01-000090 від 28.02.2017 року на суму 1 961 878 грн. 62 коп. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року у справі №910/18160/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано статтю 601 Цивільного кодексу України, статтю 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», статтю 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та статтю 111-28 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року). Зокрема, скаржник зазначає, що строк виконання зобов'язання з повернення кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору не настав, а тому у позивача та відповідача не виникли зустрічні однорідні вимоги строк виконання яких настав, що випливали б із двох різних зобов'язань та які підлягали б зарахуванню в силу приписів ст. 601 ЦК України. Також, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не були враховані правові висновки Верховного суду України, викладені у постанові від 21.12.2016 по справі № 333/4924/15-ц. Крім того, скаржник зазначає, що договорами застави, які були укладені в забезпечення виконання договірних зобов'язань за договором кредитної лінії не визначено право вимоги на отримання грошових коштів, які розміщені на рахунку за договором банківського рахунку, укладеним між сторонами.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі №910/18160/17 та призначено справу до розгляду на 14.02.2018.

02.02.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» у своєму відзиві посилається на те, що оскільки позичальник з 31.05.2017 не здійснив оплату процентів за кредитом, відповідно до умов п. 3.2.4. кредитного договору строк виконання зобов'язань за кредитним договором настав. Стаття 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» однозначно вказує на можливість проведення зарахування однорідних грошових вимог під час здійснення ліквідаційної процедури банку. Крім того, висновки Верховного Суду України, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі і які викладені в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі №333/4924/15-ц, зроблені на підставі аналізу та застосування положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, що діяла до 12.08.2015 року. Також позивач зазначає, що заміна застави за кредитним договором не предмет застави яким виступають майнові права на отримання коштів не відбувалось, а тому наявні підстави для зарахування однорідних грошових вимог відповідно до положень п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду №09.1-08/385/18 від 13.02.2018 у зв'язку з перебуванням 14.02.2018 у відпустці судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/18160/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.02.2018 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Коротун О.М., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 прийнято справу №910/18160/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді Коротун О.М., Чорна Л.В.

В судовому засіданні 14.02.2018 оголошено перерву до 14.03.2018.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду №09.1-08/638/18 від 13.03.2018 у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначений повторний автоматизований розподіл справи №910/18160/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.03.2018 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Коротун О.М., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 прийнято справу до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів Коротун О.М., Тарасенко К.В.

Статтею 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

23.03.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» (позичальник) укладено договір кредитної лінії № 025 (далі - кредитний договір), відповідно до умов (п 1.1.) якого кредитодавець з 23.03.2017 року по 22.03.2019 року включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 3 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику в межах відкритої згідно договору кредитної лінії і сплатою позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 25% річних.

Додатковою угодою № 2 від 04.04.2017 сторонами внесено зміни до договору кредитної лінії, якою встановлено, що: « 04 квітня 2017 року кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 1000000,00 грн. в межах кредитної лінії, передбаченої кредитним договором зі строком погашення до 03.04.2018 року».

Також судом встановлено, що 28.02.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Діамантбанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» (клієнт) укладено договір банківського рахунку № 17-03-01-000090 (далі - договір банківського рахунку), відповідно до умов якого банк відкрив клієнту поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах № 9211 (поточний рахунок) та зобов'язався приймати й зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України, за умови, якщо клієнт погоджується з тарифами банку, чинними на момент надання зазначених послуг; здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку, у випадках надання клієнтом заяви про здійснення договірного списання коштів, що містяться на поточному рахунку, відкритому в ПАТ «Діамантбанк» на виконання умов, достатніх для належного використання банком свого права на договірне списання відповідно до п.4.3 договору ( п.п. 1.1.1.,1.1.2.,1.1.3.).

Згідно довідки № 1353/02. 1л від 29.09.2017 виданої відповідачем, залишок коштів на рахунку ТОВ «Агропродтех» склав 1961878,62 грн. станом на 10 липня 2017 року.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ "Діамантбанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.06.2017 №2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

10.07.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій зазначив про погашення кредиту у сумі 1961878,62 грн. за договором кредитної лінії № 025 від 23.03.2017 коштами, які знаходяться на рахунку позивача згідно договору банківського рахунку № 17-03-01-000090 від 28.02.2017.

Листом за вих. №319/01л від 19.07.2017 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для заліку зустрічних однорідних вимог до моменту настання обставин, передбачених ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З огляду на зазначені обставини, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненими зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» в частині сплати основного боргу в розмірі 1 961 878 грн. 62 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» за договором кредитної лінії №025 від 23.03.2017 року та зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» боргу за договором банківського рахунку № 17-03-01-000090 від 28.02.2017 року на суму 1 961 878 грн. 62 коп. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності всіх необхідних умов для зарахування зустрічних однорідних вимог, які передбачено п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статтею 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому, з аналізу норм чинного законодавства вбачається, що вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов'язку заявника перед адресатом, так і обов'язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ "Діамантбанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації, а відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.06.2017 №2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань (п. 5-4 ч.1 ст. 2 Закону), ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону).

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено ст. 46 вказаного Закону.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що із системного аналізу наведеного вище полягає, що нормами ст. 46 Закону передбачено сукупність умов, за наявності яких є можливим здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку, а саме: наявність заяви про зарахування зустрічних вимог, вимоги мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим), вимоги мають бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, зокрема грошей, правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги, тобто допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо), строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, за кредитним договором не було здійснено заміни застави протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку, кошти перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку, договірне списання з рахунку передбачено умовами договору.

Сторони визнають, що позивач не є пов'язаною особою ПАТ "Діамантбанк".

Позивач посилається на те, що відповідно до п. 3.2.4. кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом 1 (одного) банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обов'язку по сплаті чергового платежу в погашення кредиту та (або) процентів за користування ним на умовах, встановлених цим договором, або інших передбачених цим договором платежів, погасити в повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом, разом з нарахованою неустойкою за цим договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем.

Як вказує позивач, він допустив порушення умов п.3.2.2. кредитного договору - з 31.05.2017 не сплачує проценти за користування кредитом, а тому у відповідності до положень п.3.2.4. кредитного договору строк виконання зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором є таким, що настав з 01.06.2017.

Відповідно до довідки ПАТ «Діамантбанк» № 1417/14.3л від 03.10.2017 станом на 10.07.2017 заборгованість позивача перед банком за кредитним договором становила: 2 500 000,00 грн. - за основним боргом; 27 397,28 грн. - за нарахованими процентами за користування кредитними коштами; 104 452,13 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитними коштами за період з 01.06.2017 по 03.07.2017 включно; 1 974,15 грн. - пеня, нарахована відповідно до п.5.1. кредитного договору за період з 03.05.2017 по 10.07.2017 включно.

Посилання скаржника на те, що строк виконання зобов'язання щодо повернення кредиту не настав, оскільки банк відповідно до приписів п. 4.1.4 кредитного договору не звертався до позивача з вимогою про дострокове повернення кредиту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідачем не заперечується факт порушення позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором та відповідачем не надано жодного доказу прийняття іншого рішення, як це передбачено п. 3.2.4. кредитного договору, щодо відсутності у позичальника обов'язку погасити в повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом достроково відповідно до приписів п. 3.2.4. кредитного договору.

Крім того, пунктом 4.2.2. кредитного договору визначено, що позичальник має право достроково погашати заборгованість за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивач пред'явив відповідачу платіжне доручення від 25.04.2017 із призначенням платежу «повернення кредиту згідно договору № 025 від 23.03.2017».

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що матеріалами справи підтверджується, що вимоги за договором кредитної лінії №025 від 23.03.2017 та договором банківського рахунку № 17-03-01-000090 від 28.02.2017 є зустрічними та однорідними (грошовими), строк їх виконання є таким, що настав.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що кошти за договором банківського рахунку № 17-03-01-000090 від 28.02.2017 перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом ПАТ "Діамантбанк" з ринку (24.04.2017).

Судом також вірно зазначено, що договірне списання коштів з поточних рахунків позивача, відкритих у відповідача, передбачено п. 4.1.8. кредитного договору та п.п. 1.1.3., 4.3.1. договору банківського рахунку, укладеним між сторонами.

Судом встановлено, що позивачем було подано відповідачу заяву про зарахування зустрічних вимог 10.07.2017, що не заперечується відповідачем.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи скаржника про те, що в період здійснення ліквідаційної процедури банку не допускається проведення зарахування однорідних грошових вимог, оскільки як зазначено вище, нормами ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено сукупність умов, за наявності яких є можливим здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку. При цьому, в Законі України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відсутня будь - яка норма, якою передбачено, що зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється тільки після початку задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредитора, до якого віднесені вимоги такого кредитора.

Крім того, висновки Верховного Суду України, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі і які викладені в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі №333/4924/15-ц, зроблені на підставі аналізу та застосування положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, що діяла до 12.08.2015 року.

Згідно положень Закону в редакції від 16.07.2015 (набрала чинності 12.08.2015) зарахування однорідних вимог на стадії ліквідації банку стало можливим.

Відповідно до положень ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" однією з умов зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку є те, що за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Як вбачається з матеріалів справи з метою забезпечення зобов'язань позивача за кредитним договором між банком та майновими поручителями позивача були укладені договори застави предметом застави за якими є транспортні засоби та виробниче обладнання.

Відповідно до довідки ПАТ «Діамантбанк» № 1344/14.3л від 29.09.2017 станом на 29.09.2017 з дати укладення договору кредитної лінії № 025 від 23.03.2017 зміна застави за цим договором не відбувалася.

Отже, оскільки не відбувалося зміни предметів застави (транспортні засоби та виробниче обладнання) на заставу, якою виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, доводи скаржника про неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність всіх необхідних умов для зарахування зустрічних однорідних вимог, які передбачено п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та про визнання припиненим зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» в частині сплати основного боргу в розмірі 1 961 878 грн. 62 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» за договором кредитної лінії №025 від 23.03.2017 року та зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропродтех» боргу за договором банківського рахунку № 17-03-01-000090 від 28.02.2017 року на суму 1 961 878 грн. 62 коп. внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 129, 270, 275, 276, 281, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року у справі №910/18160/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року у справі №910/18160/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.04.2018

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді К.В. Тарасенко

О.М. Коротун