ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р.Справа № 922/286/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідповідальністю науково-виробнича фірма "Хелп - Агро", м.Харків
до Приватного підприємства "Фенікс", м.Чугуїв
про стягнення коштів 78 282,37 грн.
за участю представників:

не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

08.02.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Хелп-Агро" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Фенікс" (відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 78 282,37 грн, з яких: розмір основної заборгованості складає 58 929,94 грн, 3% річних у ромірі 435,92 грн, штраф 30% від суми невиконаних зобов'язань 17 678,98 грн та інфляційні нарахування у розмірі 1 237,53 грн. Свої вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу №0302кп1 від 03.02.2016, укладеним між позивачем та відповідачем.

12.02.2018 ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/286/18 з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 12.03.2018.

12.03.2018 у зв'язку із неявкою сторін у судове засідання розгляд справи було відкладено на 29.03.2018.

28.03.2018 за вх.№8231 від представника відповідача до суду надійшла заява про відкладення судового засідання, яке призначено на 29.03.2018.

Із врахуванням встановленого у ст. 248 ГПК України двомісячного строку розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження , а також визначеного у ч.4 ст.120 ГПК України терміну сповіщення судом сторін про дату та час судового засідання, протокольною ухвалою суду від 29.03.2018 розгляд справи було відкладено на 03.04.2018.

В призначене судове засідання 03.04.2018 представники сторін не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що повністю узгоджується з приписами п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 03.02.2016 р. між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладено договір купівлі-продажу №0302кп1 (далі за текстом - договір; а. с. 12-13), за умовами якого (п. 11.-1.2) в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язується передати у власність покупцю визначений цим договором посівний матеріал/насіння сільськогосподарських культур (надалі іменується «товар»), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та здійснити його оплату на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору датою передання Товару та виконання зобов'язання Продавця - є дата підписання Сторонами видаткової накладної.

Оплата вартості товару здійснюється в такому поярдку: 30% від загальної вартості Товару, що складає 36612 грн. 00 коп. в тому числі ПДВ, в термін 26 днів з дня підписання цього Договору.

Відповідно до п.5.4 в разі порушення договірних зобов'язань з боку Покупця щодо порядку та суми розрахунку останній сплачує на користь Продавця додатково (окремо від сплати пені) штраф в розмірі 30 % від суми заборгованості.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2016 року. Закінчення строку Договору або його розірвання не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії цього Договору (п.9.1).

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за Договором та поставив відповідачу товар на загальну суму 122 040,00 грн., що підтверджується наявною у справі копією видатковою накладною №56 від 24.02.2016. Дана видаткова накладна містить посилання на підставу здійснення поставок - договір купівлі-продажу № 0302кп1 , підписана представниками продавця та покупця, а також скріплена печатками підприємств.Товар отримано відповідачем без будь-яких заперечень, в т.ч. щодо його кількості, якості та наявності супровідних документів.

У додатковій угоді №1 до договору №0302 кп1 від 03.02.2016 сторони встановили, що строк оплати за поставлений Товар встановлюється до 01.10.2017р.

Проте, як зазначає позивач у позовній заяві відповідач отриманий від позивача товар сплатив не в повному обсязі, а саме здійснено оплату тільки у розмірі 63110,06 грн.

Отже,відповідач не виконав свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого від позивача товару,його заборгованість перед позивачем становить 58 929,94 грн.

Обставини щодо стягнення зазначеної заборгованості в судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв'язку з прострочення відповідачем своїх зобов'язань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України також нараховав до стягнення з останнього 17 678,98 грн штраф від суми невиконаних зобов'язань, 435,92 грн 3% річних та 1237,53 грн. інфляційних втрат за загальний період прострочення з 01.10.2017 р. по грудень 2017 року.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статей 691, 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за поставлений товар в сумі 58 929,94 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується. Строк виконання зобов'язань з її оплати визначено умовами договору, та є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 58 929,94 грн. заборгованості за поставлений товар.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов'язань з оплати отриманого товару на суму 58 929,94 грн. за видатковою накладою №56 від 24.02.2016 підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовано.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 ЦК України надає право позивачу на нарахування інфляційних та 3% річних за таке прострочення.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних суд констатує його арифметичну невірність.

Перевіривши розрахунок інфляційних та річних за прострочення оплати товару, та врахувавши той факт, що формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 237,53 грн. інфляційних та 435,92 грн. річних за прострочення оплати товару.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вже було зазначено вище, п. 5.4. договору сторони встановили, що в разі порушення договірних зобов'язань з боку Покупця щодо порядку та суми розрахунку останній сплачує на користь Продавця додатково (окремо від сплати пені) штраф в розмірі 30 % від суми заборгованості.

Перевіривши розрахунок нарахованого позивачем у відповідності до п.5.4 договору штраф у розмірі 17 678,98 грн суд вважає його таким, що відповідає обставинам справи та умовам договору, а тому задовольняє позов цій частині.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "ФЕНІКС" (63503, Харківська область, м.Чугуїв, вул.Харківська, б.127, офіс 653, код ЄДРПОУ 319629) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "ХЕЛП-АГРО" (61060, м.Харків, проспект Московський, буд.142/2, ) 58 929 грн 94 коп основного боргу, штраф 17 678 грн 98 коп , 1 237 грн 53 коп інфляційних, 435 грн 92 коп 3% річних та 1 762 грн 00 коп витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.04.2018 р.

Суддя ОСОБА_1