РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2018Справа № 910/1452/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. при секретарі судового засідання Кимлик Ю.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«АХА Страхування»

про стягнення 45.926,41 грн.

У засіданні приймали участь представники сторін:

від позивача Чала І.М., довіреність № 01/2018 від 02.01.2018

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

09.02.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення 45.926,41 грн., з яких: 37.164,84 грн. основного боргу, 7.181,57 грн. інфляційних втрат та 1.580,00 грн. - 3% річних.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29.06.2016 ПАТ «СК «АХА Страхування» підписано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку щодо взаємних вимог з ПАТ «Європейський страховий альянс». Позивач підтверджує факт отримання даної заяви та оскільки вона останнім оскаржена не була позивач вважає, що зарахування відбулось. Проте, позивачем було сплачено відповідачу загальну суму коштів в розмірі 37.164,84 грн., які вже включені відповідачем до заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог. Позивач зазначає, що кошти було перераховано помилково, а тому вони на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню. Позивач двічі звертався до відповідача з вимогою повернути вказані кошти, проте вони залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/1452/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін; судове засідання призначено на 13.03.2018.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 13.02.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 320 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 13.02.2018 є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 13.02.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 14.02.2018, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтеренет (відправлення за номером 320), а отже відповідач мав подати відзив до 02.03.2018.

03.03.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив (поданий до поштового відділення зв'язку 01.03.2018) відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з наступних підстав. Відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, кошти, що були перераховані на рахунок відповідача не безпідставно перераховані, а на виконання рішеннь суду: кошти в розмірі 21.224,94 грн. були перераховані згідно рішення суду № 221/2927/13-ц від 16.09.2014; кошти в розмірі 3.294,58 грн. були перераховані на рахунок відповідача з призначенням платежу згідно рішення суду № 910/13817/14 від 15.06.2016, але згідно рішення суду стягнуто на користь AT «СК «АХА Страхування» сума боргу в розмірі 3.294,58 грн. та судові витрати в розмірі 1.582,09 грн., загалом 4.876,67 грн. Сума боргу в розмірі 1.582,09 грн. позивачем не сплачена і на сьогоднішній день; кошти в розмірі 12.645,32 грн. були добровільно, а не помилково перераховані на рахунок відповідача, але є рішення суду № 910/15258/15, згідно з якого з позивача стягується грошові кошти в розмірі 49.490,00 грн. та судовий збір в розмірі 1.827,00 грн. Відповідач вважає, що позивачем невірно здійснений розрахунок боргу та штрафних санкцій.

Позивачем 07.03.2018 до відділу діловодства суду подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів перерахування ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» коштів в загальному розмірі 37.164,84 грн.

Позивачем в судовому засіданні 13.03.2018 подано для залучення до матеріалів справи платіжне доручення № ЦО05569 від 10.08.2016.

Позивач в судовому засіданні 13.03.2018 позовні вимоги підтримав повністю.

В судовому засіданні 13.03.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 20.03.2018.

Відповідач в судове засідання 20.03.2018 не з'явився.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про виклик у судове засідання від 13.03.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 718 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 13.03.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 15.03.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 718.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

В судовому засіданні 20.03.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно платіжного доручення № 7351 від 10.12.2015 позивач перерахував на рахунок ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві грошові кошти в розмірі 21.224,94 грн., в призначенні платежу зазначено «спл. борг згід. пост. пр. відк. вик. пров. ВП № 4874915 від 17.09.15 вик. лист № 221/2927/13-ц від 07.08.15 на кор. ПАТ «СК АХА Страхування» (Дон. дир.) без ПДВ».

Згідно платіжного доручення № 8905 від 23.12.2015 позивачем на рахунок відповідача перераховано грошові кошти в розмірі 12.645,32 грн., в призначенні платежу зазначено «стр. відш. зг. стр. акту 883/14(2) дог. № АС-6913811 від 15.10.13 пот. ОСОБА_3 а.м. Volkswagen Toaureg д.н. НОМЕР_5, негр. плат. зг. вимоги № 2603/09538/УБК без ПДВ».

Згідно платіжного доручення № 05560 від 10.08.2016 позивач перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 3.294,58 грн., в призначенні платежу зазначено «стр. відш. зг. стр. акту № 1289/16 до дог. АВ-1322017 від 11.02.12 (ОСОБА_4.), потер-лий ОСОБА_5 за ріш. суд 910/13817/14 від 15.06.16 без ПДВ».

ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» надіслано позивачу заяву № 5786/1/18/ЦВ від 29.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку, відповідно до якої відповідач повідомив позивача про зарахування в тому числі й наступних зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку:

1.1. за заявою на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) АТ «СК «АХА Страхування» № 725ю/10 від 02.12.2010 на суму 23.705,41 грн., згідно страхового акту № 4078-а/09До-2 від 17.08.2010, що була сплачена АТ «СК «АХА Страхування» за договором № 4078-а/09 До від 26.09.2009, у зв'язку із пошкодженням застрахованого транспортного засобу «Mercedes» державний номер НОМЕР_1 під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 16.07.2010 з вини водія транспортного засобу «КІА» державний номер НОМЕР_2, цивільна відповідальність якого застрахована ПАТ «Страхова компанія «Європейський страховий альянс» згідно договору страхування (поліс) № ВА/7299931.

Розмір невідшкодованого страхового відшкодування в порядку регресу згідно рішення Апеляційного суду Донецької області № 221/2927/16-ц від 16.09.2014 складає 21.224,94 грн.

1.5. за заявою на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) AT «СК «АХА Страхування» № РГ/642/13/10 від 25.07.2013 на суму 3.804,58 грн. згідно страхового акту № 1.001.13.00642/VESKО3954 від 05.02.2013, що була сплачена AT «СК «АХА Страхування» за договором страхування № 370а/12кр від 17.12.2012, у зв'язку із пошкодженням застрахованого транспортного засобу «Honda», державний номер НОМЕР_3, під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.01.2013 з вини водія транспортного засобу «ВАЗ», державний номер НОМЕР_4, цивільна відповідальність якого застрахована ПрАТ «Європейський Страховий Альянс» згідно договору страхування (поліс) № АВ/1322017.

Розмір невідшкодованого страхового відшкодування в порядку регресу за зазначеною регресною вимогою з урахуванням розміру франшизи (510,00 грн.), складає - 3.294,58 грн.

1.6 за заявою на виплату страхового відшкодування ((в порядку регресу) AT «СК «АХА Страхування» № 2603/09538/УБК від 05.02.2015 на суму 55.373,51 грн. згідно страхового акту № 1.001.14.09538/VESKО18960 від 26.06.2014, що була сплачена AT «СК «АХА Страхування» за договором страхування № 2301028/05/11 від 31.05.2013, у зв'язку із пошкодженням застрахованого транспортного засобу «Volkswagen», державний номер НОМЕР_5, під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.06.2014 з вини водія транспортного засобу «Renault», державний номер НОМЕР_6, цивільна відповідальність якого застрахована ПАТ «Європейський страховий альянс» згідно договору страхування (поліс) № АС/6913811.

Розмір невідшкодованого страхового відшкодування в порядку регресу за зазначеною регресною вимогою з урахуванням розміру франшизи (510,00 грн.), складає - 49.490,00 грн.

Позивач в позовній заяві підтверджує отримання зазначеної заяви та повідомляє, що ним дану заяву до суду оскаржено не було, а отже на думку позивача відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку, які зазначені в цій заяві.

В матеріалах справи наявний лист позивача № 2139/8 від 28.08.2017, в якому міститься вимога позивача до відповідача у 5-денний строк з моменту отримання даного листа перерахувати 37.164,84 грн., а також 5.178,10 грн. - 3% річних. Проте належних доказів відправлення даного листа позивачем не подано.

Листом № 2258/8 від 12.09.2017 позивач, у зв'язку з несплатою відповідачем 37.164,84 грн., направив відповідачу лист № 2139/8 від 28.08.2017 для врегулювання питання в досудовому порядку. Лист позивача № 2258/8 від 12.09.2017 надісланий відповідачу 13.09.2017, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 13.09.2017 та отриманий відповідачем 22.09.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за № 320.

Спір виник внаслідок того, що на момент та після вчинення відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку, позивачем 10.12.2015 здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 21.224,94 грн. (п. 1.1 заяви); 10.08.2016 помилково сплачено кошти в розмірі 3.294,58 грн. (п. 1.5 заяви); 23.12.2016 помилково сплачені кошти в розмірі 12.645,32 грн. (п. 1.6 заяви), у зв'язку з чим кошти в загальному розмірі 37.164,84 грн. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню. Позивачем за прострочення повернення коштів нараховані 7.181,57 грн. інфляційних втрат та 1.580,00 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Частина 3 ст. 203 Господарського кодексу України визначає, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог (постанова Верховного Суду України № 15/154 від 01.11.2005).

За правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це - одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і, якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду (постанова Вищого господарського суду України № 15-03/186 від 22.07.2004).

Отже, заява ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» № 5786/1/18/ЦВ від 29.06.2016 про зарахування зустрічних однорідних вимог в односторонньому порядку, враховуючи положення статті 202 Цивільного кодексу України, є одностороннім правочином, що направлений на припинення зобов'язань, яка наразі є чинною та не визнана недійсною в судовому порядку.

Стаття 599 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу положень ст.ст. 599, 601 Цивільного кодексу України не можливе зарахування вимог які виконано та є припиненими, а тому не є слушним згода позивача зі змістом заяви № 5786/1/18/ЦВ від 29.06.2016, до якої включено вже сплачені позивачем кошти.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Позивач вказує на те, що кошти в загальному розмірі 37.164,84 грн. сплачені ним відповідачу помилково.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч зазначених норм позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що сплачені ним кошти в загальному розмірі 37.164,84 грн. є безпідставно набутими відповідачем, у зв'язку з тим, що сплачені на виконання певних зобов'язань позивача перед відповідачем, оскільки іншого не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача коштів в сумі 37.164,84 грн., тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Оскільки вимоги позивача по стягнення 7.181,57 грн. інфляційних втрат та 1.580,00 грн. - 3% річних є похідною вимогою від вимоги про стягнення коштів в розмірі 37.164,84 грн., в позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено 03.04.2018.

Суддя В.В.Сівакова