РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2018Справа № 910/22672/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком", м. Київ

про визнання недійсним договору поставки

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Тищенко Н.В. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 22.03.2018р. відповідно до положень ст. ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника відповідача,що повний текст рішення буде складено 03.04.2018р.

Суть спору:

14 грудня 2017 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "НФ Трейдінг Україна" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява № 14/12/2017-1 від 14.12.2017 року в якій викладені позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" (відповідач) про визнання недійсним договору поставки № ДГ-АМС011944 від 21 листопада 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2017 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/22672/17; постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 18.01.2018 року.

В судовому засіданні 18.01.2018 року судом досліджувався оригінал протоколу, який позивач просив суд витребувати у відповідача у поданому 18.01.2018 року до суду клопотанні, в засіданні оголошено перерву до 01.02.2018 року для надання відповідачем пояснень на клопотання позивача та виконання позивачем вимог ухвали суду. Строк подачі документів позивачем та відповідачем судом визначено до 29.01.2018 року.

01 лютого 2018 року в засіданні оголошено перерву до 01.03.2018 року для надання сторонами додаткових доказів.

18 січня 2018 року та 29 січня 2018 року від позивача до суду надійшли клопотання № 18/01/2018-3 від 18.01.2018р. та № 29/01/2018-1 від 29.01.2018р. відповідно, в яких позивач просить суд: витребувати оригінал протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Украгроком» № 167 від 11.08.2015р., оскільки 21.11.2016р. відповідач не надав його копії позивачу, та призначити у справі технічну експертизу протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Украгроком» № 167 від 11.08.2015р. з підстав сумнівів достовірності даних вказаних в протоколі.

Проти задоволення вказаних клопотань відповідач заперечив, про що зауважив в своїх запереченнях № 31-01/18-01 від 31.01.2018р.

Згідно положень ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Дослідивши підстави заявлених клопотань судом було відмовлено в задоволені клопотання про призначення експертизи, оскільки у суду не виникало питання щодо достовірності даних протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Украгроком» № 167 від 11.08.2015р., як і не доведено необхідності призначення експертизи в аспекті приписів ст. 99 Господарського процесуального кодексу України. Клопотання в частині витребування оригіналу вказаного протоколу для приєднання його до матеріалів справи в якості письмового доказу, то судом відмовлено в задоволенні відповідних вимог, оскільки в судовому засіданні 18.01.2018 року було здійснено дослідження оригіналу протоколу.

В судовому засіданні 01.03.2018 року представник відповідача заявив усне клопотання про залишення позову без розгляду, у зв'язку з неявкою представника позивача. Судом було відмовлено в задоволені відповідного клопотання з підстав того, що неявка позивача не є перешкодою для розгляду справи в силу ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в засіданні 01.03.2018 року судом оголошено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу № 910/22672/17 до судового розгляду по суті на 22.03.2018 року. Про дату, час і місце судового засідання позивача повідомлено ухвалою від 01.03.2018 року.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір поставки № ДГ-АМС011944 від 21 листопада 2016 року є недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки на момент його укладення та підписання кожної окремої специфікації до договору генеральний директор позивача не мав право підписувати відповідні документи без отримання письмового рішення (погодження) Загальних зборів учасників ТОВ «Украгроком», чим діяв за межами наданих йому статутом повноважень.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.03.2018р. проти позову заперечив та за викладених у відзиві обставин зазначив, що договір поставки № ДГ-АМС011944 від 21 листопада 2016 року був укладений та підписаний належним чином, сторонами виконувався, товар був поставлений постачальником і прийнятий покупцем. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2016 року між позивачем (далі - Продавець або Постачальник) та відповідачем (надалі - Покупець або Отримувач) було укладено договір поставки № ДГ-АМС011944 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір або Договір поставки або Спірний договір або Оспорюваний договір), згідно п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) Покупцеві товар, зазначений у специфікації (специфікаціях) до цього Договору, а Покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта ми господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як свідчать матеріали справи, Спірний договір укладено Генеральним директором - Вєтохіним Сергієм Анатолійовичем, що діяв від імені позивача на підставі статуту, з одного боку та Генеральним директором - ОСОБА_3, що діяв від імені відповідача на підставі статуту, з іншого боку.

Зі змісту Спірного договору випливає, що сторонами погоджено, в тому числі, предмет договору, строки та порядок поставки, ціну та порядок розрахунків, відповідальність сторін.

З огляду на викладене, Постачальником та Покупцем в передбаченому чинним законодавством України та Договором порядку було погоджено зміст (умови) укладеного між ними в 2016 році Договору в цілому, про що свідчать підписи та печатки обох сторін про його укладення на 2-ій сторінці Спірного договору.

З матеріалів справи слідує, що в серпні 2015 року загальними зборами учасників ТОВ «Украгроком» вирішено надати повноваження Генеральному директору - ОСОБА_3 на погодження умов, укладання та підписання від імені товариства з третіми особами всіх договорів, а також додаткових угод, без обмеження ціни договору/додатку та/або суми вартості товару, що реалізується та/або придбавається товариством (копія протоколу міститься в справі).

Відповідне спростовує доводи позивача щодо відсутності в Генерального директора ТОВ «Украгроком» - ОСОБА_3 повноважень щодо підписання Договору та специфікацій на дату їх укладення.

Впродовж з листопада 2016 року по лютий 2017 року між сторонами було укладено 4 (чотири) специфікації до Договору (копії специфікацій в справі).

Матеріали справи свідчать про вчинення сторонам дій з виконання Договору, а саме про здійснення попередніх платежів за товар з боку відповідача та про поставку товару позивачем, що підтверджується рахунками-фактурами, банківськими виписками та видатковими накладними (а.с. 51-206).

У своїй постанові від 29 травня 2013 року N 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» Пленум Вищого господарського суду України, з метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства у розгляді справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, надав господарським судам роз'яснення, в яких звернув увагу судів на ту обставину, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Вказаної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанови: від 27.07.2010 року у справі № 25/2/10, від 02.12.2008 року у справі № 8/47 (12/335/16), від 25.05.2010 року у справі № 54/210, від 06.07.2010 року у справі № 16/507.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, зважаючи на положення ст.ст. 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, а підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, приймаючи до уваги факт прийняття в 2015 році загальними зборами учасників позивача протоколу щодо надання Генеральному директору ТОВ «Украгроком» - ОСОБА_3 повноважень на погодження умов, укладання та підписання від імені товариства з третіми особами всіх договорів, а також додаткових угод, без обмеження ціни договору/додатку та/або суми вартості товару, що реалізується та/або придбавається товариством, з огляду на наступне схвалення Постачальником Договору та укладених до нього специфікацій шляхом вчинення дій спрямованих на схвалення правочину, зокрема дій як з підписання специфікацій так і поставки товару на користь Покупця, враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що Спірний договір не відповідає вимогам чинного законодавства або ж укладений з порушенням господарської компетенції з боку позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги, за вказаних позивачем в позові № 14/12/2017-1 від 14.12.2017 року підстав, є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.04.2018р.

Суддя О.В. Котков