ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.03.2018                      Справа № 905/3027/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Гірничі машини – Дружківський машинобудівний завод”, м. Дружківка, Донецька область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Зовнішньоторгівельна фірма “Укрметекспорт”, м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 8 689 грн. 23 коп., яка складається з: 7 170 грн. 10 коп. – сума заборгованості, 590 грн. 61 коп. – пеня, 192 грн. 47 коп. – 3% річних, 736 грн. 05 коп. – інфляційне зростання суми боргу, -

За участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився;

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 222 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 30.03.2018р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Гірничі машини – Дружківський машинобудівний завод”, м. Дружківка, Донецька область звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Зовнішньоторгівельна фірма “Укрметекспорт”, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення 8 689 грн. 23 коп., яка складається з: 7 170 грн. 10 коп. – сума заборгованості, 590 грн. 61 коп. – пеня, 192 грн. 47 коп. – 3% річних, 736 грн. 05 коп. – інфляційне зростання суми боргу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором суборенди № ДрМЗ/49 від 16.03.2015р. з орендної плати за період з листопада 2016р. по травень 2017р., внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційного зростання суми боргу.

Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 525, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 219 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 21.12.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 25.01.2018р.

Ухвалою суду від 25.01.2018р. розгляд справи відкладено на 12.02.2018р.

Ухвалою суду від 12.02.2018р. продовжено строк розгляду справи № 905/3027/17 на стадії підготовчого провадження на тридцять днів до 21.03.2018р. та відкладено розгляд справи на 28.02.2018р.

Ухвалою господарського суду від 28.02.2018р. відкладено підготовче судове засідання на 20.03.2018р.

Ухвалою суду від 20.03.2018р. закрито підготовче провадження у справі №905/3027/17 та призначено розгляд справи по суті на 30.03.2018р.

Представник позивача в судове засідання не з’явився. 28.02.2018р. представник позивача через канцелярію суду надав заяву вих. № 03/2-41 від 26.02.2018р. про зміну підстави позову, в якій останній зазначив про те, що позивачем помилково до позовної заяви не було додано рахунок-фактуру № 246п від 31.10.2016р. на суму 1024 грн. 30 коп. (не враховано той факт, що договором суборенди передбачено попередню оплату оренди приміщення), зважаючи на що просив стягнути суму 8689 грн. 23 коп., яка складається з: 7170 грн. 10 коп. – сума заборгованості за період з листопада 2016р. по травень 2017р., 590 грн. 61 коп. – пеня, 192 грн. 47 коп. – 3% річних, 736 грн. 05 коп. – інфляційне зростання суми боргу.

Приписами ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Дослідивши вищевказану заяву вих. № 03/2-41 від 26.02.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю “Гірничі машини – Дружківський машинобудівний завод” про зміну підстави позову, суд вважає, що вказана заява не суперечить чинному законодавству, не порушує права та охоронювані законом інтереси особи, яку він представляє, зважаючи на що суд прийняв її до розгляду.

28.03.2018р. на адресу господарського суду Донецької області від представника позивача надійшло клопотання, в якому останній підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу по суті без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, вимоги суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.03.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Гірничі машини – Дружківський машинобудівний завод” (далі – орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Зовнішньоторгівельна фірма “Укрметекспорт” (далі – суборендар) було укладено договір суборенди № ДрМЗ/49-15А (далі – договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а суборендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення, а саме: будівлю заводоуправління (кімната № 1, 1 поверх), інв. ном. 10140, літера А-3, загальна площа 22,8 м2, відновлювальна вартість будівлі, гривень, без ПДВ 35115, 24 грн.

Орендоване майно знаходиться за адресою: 84205, Донецька область, місто Дружківка, вулиця Леніна, 7 (п. 1.2. договору).

Згідно п. 1.3. договору орендоване майно передано в користування орендодавцю на підставі договору оренди № КДрМЗ/З-14А від 25.12.2014р.

Орендоване майно передається в оренду для здійснення суборендарем господарської діяльності (п. 1.5. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору передача орендованого майна в користування суборендаря здійснюється протягом 5 (п’яти) календарних днів з моменту підписання даного договору. Передача орендованого майна оформлюється актом приймання-передачі орендованого майна, який є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.3. договору повернення орендованого майна орендодавцю здійснюється протягом 5 (п’яти) календарних днів з моменту закінчення строку оренди та оформлюється відповідним актом здачі-приймання (приймання-передачі), який є невід’ємною частиною даного договору. У випадку припинення даного договору, у тому числі його дострокового розірвання, суборендар зобов’язується повернути орендоване майно протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту розірвання/припинення дії даного договору. При цьому суборендар повинен забезпечити відсутність майна, яке не передавалося йому орендодавцем, та не пов’язано з поліпшенням орендованого майна.

Відповідно до п. 3.1. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2015р. до договору суборенди № ДрМЗ/49-15А від 16.03.2015р. ) орендна плата за місяць згідно даного договору складає 1024,30 (одна тисяча двадцять чотири) гривні, 30 копійок, в тому числі ПДВ 20% - 170, 72 грн.

Згідно п. 3.5. договору орендна плата перераховується щомісячно не пізніше 20 числа за наступний місяць, на поточний рахунок орендодавця на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Орендна плата, що перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується орендодавцем згідно чинного законодавства України з урахуванням пені в розмір подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діє в період прострочення, за кожен день прострочення. Орендодавець залишає за собою право при неотриманні 100% передоплати за наступний місяць розірвати договір, а суборендар зобов’язаний повернути майно протягом 3-х днів з моменту повідомлення про розірвання договору (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 3.8 договору у випадку припинення (розірвання) даного договору суборендар сплачує орендну плату до дня повернення орендованого майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії даного договору не звільняє суборендаря від обов’язку сплатити заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, орендодавцю.

Згідно п. 3.9. договору в орендну плату входять комунальні послуги, а саме: електро-, водопостачання, послуги охорони.

Після закінчення строку дії або у випадку дострокового розірвання даного договору повернути орендодавцю орендоване майно у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу (п. 5.8. договору).

Згідно п. 7.7. договору орендодавець зобов’язується щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним, надавати суборендарю акт прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 8.1. договору за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

У випадку несвоєчасного внесення орендної плати за даним договором суборендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, чинної в період прострочення грошового зобов’язання, від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу (п. 8.5. договору).

Згідно п. 9.2. договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 30.12.2016р. до договору суборенди № ДрМЗ/49-15А від 16.03.2015р.) даний договір набуває чинності з дня підписання сторонами акта приймання-передачі та діє до 31.12.2017р. року (включно), а в частині невиконаних зобов’язань – до повного їх виконання.

Відповідно до п. 9.3. договору умови даного договору зберігають свою дію протягом усього строку дії даного договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлені правила, які погіршують стан суборендаря, а в частині зобов’язань суборендаря щодо орендної плати – до виконання зобов’язань.

Згідно п. 9.6. договору дія даного договору припиняється внаслідок:

- викупу орендарем орендованого майна;

- спливу строку, на який він був укладений;

- загибелі орендованого майна;

- достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду;

- банкрутства суборендаря;

- прострочення сплати орендарем орендних платежів більше 4-х місяців поспіль;

- ліквідації суборендаря – юридичної особи;

- невиконання пунктів 3.5., 3.6. договору.

Зазначений договір підписаний представниками обох сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

16.03.2015р. об'єкт оренди був переданий відповідачу, про що сторонами складений відповідний акт приймання-передачі.

Додатковою угодою № 4 від 01.06.2017р. до договору суборенди № ДрМЗ/49-15А від 16.03.2015р. сторони дійшли до взаємної згоди про дострокове розірвання договору з 01.06.2017р. Як вбачається зі змісту вказаної додаткової угоди, остання набуває чинності з моменту його підписання сторонами та є невід’ємною частиною договору.

01.06.2017р. об'єкт оренди був повернутий позивачу, про що сторонами складений відповідний акт приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, в період дії вищезазначеного договору позивачем виставлялися рахунки-фактури № 246п від 31.10.2016р., № 767 від 30.11.2016р., № 846 від 31.12.2016р., № 00018 від 31.01.2017р., № 00060 від 28.02.2017р., № 00103 від 31.03.2017р., № 00155 від 30.04.2017р., № 00226 від 31.05.2017р. та підписувалися між позивачем та відповідачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1886 від 30.11.2016р., № 2063 від 31.12.2016р., № 85 від 31.01.2017р., № 44 від 28.02.2017р., № 145 від 31.03.2017р., № 26 від 30.04.2017р., № 173 від 31.05.2017р., доказів наявності заперечень щодо надання яких (послуг) до матеріалів справи не представлено. Разом із тим, орендна плата за період з листопада 2016р. по травень 2017р. в сумі 7 170 грн. 10 коп. відповідачем залишилася несплаченою, що змусило позивача звернутися до господарського суду Донецької області з розглядуваним позовом.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань і застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованої пені, 3% річних та інфляційного зростання суми боргу.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору суборенди № ДрМЗ/49 -15А від 16.03.2015р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст.285 Господарського кодексу України та ст.ст.759, 762 Цивільного кодексу України за користування майном на умовах оренди орендар (наймач) має сплачувати орендну плату.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір № ДрМЗ/49 -15А від 16.03.2015р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами, та обов'язку із повернення об'єкту оренди у разі припинення орендних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як встановлено ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата вноситься орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності. При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов’язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов’язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов’язку із здійснення на користь орендодавця орендної плати щомісяця не пізніше 20 числа за наступний місяць та плати за житлово-комунальні послуги, відповідно до умов п.п. 3.5., 3.9. договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Отже, відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов'язку із здійснення передбачених договором суборенди платежів у встановлені строки відносно всього розглядуваного періоду з листопада 2016р. по травень 2017р. у загальній сумі 7170 грн. 10 коп., що за відсутністю належних у розумінні ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів припинення відповідних грошових зобов'язань будь-яким передбаченим діючим законодавством способом, зумовлює висновок суду про наявність порушення з боку суборендаря відповідних грошових зобов'язань у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, та вважати самого відповідача таким, що їх прострочив відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Перевіривши правильність розрахунку позовних вимог в цій частині, з урахуванням п.3.5. договору суборенди № ДрМЗ/49-15А від 16.03.2015р. та припинення його дії з 01.06.2017р. згідно Додаткової угоди № 4 від 01.06.2017р. до договору суборенди № ДрМЗ/49-15А від 16.03.2015р. суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за період з листопада 2016р. по травень 2017р. за рахунками-фактурами № 246п від 31.10.2016р., № 767 від 30.11.2016р., № 846 від 31.12.2016р., № 00018 від 31.01.2017р., № 00060 від 28.02.2017р., № 00103 від 31.03.2017р., № 00155 від 30.04.2017р. у повному обсязі та стягує 7170 грн. 10 коп. заборгованості по орендній платі.

Щодо стягнення пені у розмірі 590 грн. 61 коп. за період з 21.10.2016р. по 31.05.2017р. та 3% річних в сумі 192 грн. 47 коп. за період з 21.10.2016р. по 12.12.2017р. господарський суд зазначає наступне.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов'язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов'язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов'язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов'язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Відповідно до п.2.5 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” пеня нараховується починаючи з наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вже зазначалося, згідно п. 3.5. договору орендна плата перераховується щомісячно не пізніше 20 числа за наступний місяць, на поточний рахунок орендодавця на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Разом із тим, як вбачається з наданого позивачем розрахунку позовних вимог, позивачем методологічно невірно здійснено нарахування пені та 3% річних, а саме без урахування вищезазначеного пункту договору. Зокрема, позивачем включено до розрахунку заборгованості рахунок № 00226 від 31.05.2017р., який, з огляду на припинення з 01.06.2017р. між сторонами дії договору суборенди № ДрМЗ/49-15А від 16.03.2015р., не є підставою виникнення у відповідача обов’язку сплати орендної плати за наступний місяць, та, відповідно, відсутні підстави для нарахування позивачем 3% річних та пені за вказаним рахунком.

З огляду на викладене судом судом перерахована сума пені та 3% річних, яка підлягає стягненню, з урахуванням приписів діючого законодавства та умов договору. Згідно здійсненого судом перерахунку загальна сума пені, що підлягає стягненню, становить 353 грн. 86 коп., 3% річних – 142 грн. 03 коп.

Щодо вимог про стягнення інфляційного зростання суми боргу за період з 01.11.2016р. по 01.11.2017р. в розмірі 736 грн. 05 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.3.2 постанови Пленума Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань” індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що позивач безпідставно збільшив період нарахування інфляційний втрат (з листопада 2016р. по листопад 2017р.), оскільки, зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення орендної плати за рахунком № 00226 від 31.05.2017р., судом перерахована сума інфляційного зростання суми боргу, яка підлягає стягненню, з урахуванням приписів діючого законодавства. Згідно здійсненого судом перерахунку, інфляційне зростання суми боргу, яке підлягає стягненню з відповідача, складає 509 грн. 35 коп. за період з 01.01.2017р. по 31.10.2017р.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись ст.ст. 11, 253, 254, 509, 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 599, 610, ч. 1 ст. 612, ст. ст. 625, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173-175, 193, ч. 1 ст. 202, ч. 1 ст. 283, ч. 3 ст. 285, ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, ст. 61 Конституції України, ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, ст.ст. 12, 13, 73, 74, ч. 4 ст.75, ст.ст. 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Зовнішньоторгівельна фірма “Укрметекспорт” (84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Б. Хмельницького, буд. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Гірничі машини – Дружківський машинобудівний завод” (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Леніна, 7, ) заборгованість з орендної плати в сумі 7170 грн. 10 коп., пеню в сумі 353 грн. 86 коп., 3% річних в сумі 142 грн. 03 коп., інфляційне зростання суми боргу в сумі 509 грн. 35 коп., судовий збір в сумі 1505 грн. 37 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 30.03.2018р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2018р.

Суддя Ю.С. Мельниченко