ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/11317/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 (суддя Васильєв О.Ю.) та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 (головуючий : суддя Чус О.В., судді : Кузнецов В.О., Євстигнеєв О.С.)

за позовом заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті"

про стягнення 3 100 736,30 грн.,

За участю представників:

прокуратури - Голуб Є.В. - прокурор відділу, посвідчення,

позивача - Кривошей Д.А. - паспорт, довіреність,

відповідача - Тиховліс В.Р. - посвідчення, довіреність,

ВСТАНОВИВ:

Заступник генерального прокурора України - Головний військовий прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про стягнення з ТОВ "Трейд Коммодіті" 3 100 736, 30 грн. ( в т.ч.: 2 540 149,87 грн. - пені та 560 586,43 грн. - штрафу) штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог посилається на несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за договором №286/1/16/6 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 31.03.2016.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 року у справі №904/11317/16 (суддя Васильєв О.Ю.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 року (головуючий : суддя Чус О.В., судді : Кузнецов В.О., Євстигнеєв О.С.), в задоволенні позовних вимог заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора відмовлено у повному обсязі.

Судові рішення мотивовані з посиланням на ст.35 ГПК України, оскільки рішенням господарського суду м.Києва від 29.12.16р. у справі №904/18873/16 були встановлені обставини належного виконання ТОВ "Трейд Коммодіті" своїх обов'язків з поставки товару за договором №286/1/16/6 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 31.03.2016р., тому зазначені обставини не підлягають доказуванню в силу ст. 35 ГПК України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.10.2017р. у справі №904/11317/16 касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2017р. повернуто скаржнику на підставі п.4 ч.1 ст.111-3 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.).

22.11.2017р. (згідно із реєстраційним штампом ДАГС) Міністерством оборони України повторно подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2017р. у справі № 904/11317/16.

На підставі пункту 5 статті 31, підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017р. № 2147-VІІІ) та за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017р. вказану касаційну скаргу разом зі справою № 904/11317/16 передано до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018 року у справі № 904/11317/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

12.03.2018 суд постановив ухвалу, якою заяву позивача про поновлення строку для подання касаційної скарги задоволено, поновлено строк для подання касаційної скарги, касаційна скарга прийнята до провадження та її розгляд призначено на 12.04.2018, а також повідомлено учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги.

Скаржник (позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме вимог ст.ст. 193, 216, 265 ГК України, ст.ст. 33,43 ГПК України.

Крім того вважає, що судами проігноровано посилання позивача про те, що відповідач, в порушення умов укладеного договору, у встановлений строк не здійснив поставку продукції, а саме до 30.05.2016, тому повинен сплатити пеню та штраф. При цьому скаржник зазначає, що строки поставки не змінювались сторонами під час укладання додаткових угод, якими коригувалися лише обсяги поставок та збільшувалася вартість одиниць продукції.

Також скаржник зазначає, що суди помилково поклали в основу рішень преюдиційні факти встановлені рішенням по справі №910/18873/16.

З огляду на викладене, позивач у касаційній скарзі просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарського суду, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив суд залишити судові рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В судові засідання з'явився прокурор, представники позивача та відповідача. Прокурор просив суд задовольнити касаційну скаргу позивача, судові рішення скасувати, прийняти нове про повне задоволення позову. Представник позивача підтримав доводи викладені в касаційній скарзі, просив суд її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив суд залишити судові рішення без змін, скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Як було встановлено судами, 31.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" (постачальник) та Міністерством оборони України (замовник) укладено договір №286/1/16/6 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення.

Відповідно до п.1.1 Договору, постачальник зобов'язався поставити паливо згідно специфікації, а замовник зобов'язався забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно зі специфікацією до вказаного вище договору: Паливо для реактивних двигунів ТС-1, паливо для реактивних двигунів РТ, строк постачання - 60 днів з дати підписання договору, кількістю 5450 тон, загальною вартістю 72666212,50 грн. За умовами п.1.2 Договору, замовник має право зменшувати обсяги закупівлі за договором, залежно від реального фінансування видатків.

Згідно п.4.6 Договору, ціна за договором коригується за погодженням сторін у порядку, визначеному статтею 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" у тому числі у зв'язку із зміною ринкової ціни на продукцію (зміна кон'юнктури ринку) та/або прийняття нормативно-правових актів, що впливають на формування рівня цін та/або пропорційної зміни ціни залежно від зміни курсу іноземної валюти.

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що договір вважається виконаним, при умові постачання продукції не менше 99% від загального обсягу.

Відповідно до п.10.1 Договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх виконання.

Додатковою угодою №1 від 13.05.2016 до Договору №286/1/16/6 від 31.03.2016 сторони погодили викласти специфікацію до Договору у наступній редакції: Паливо для реактивних двигунів ТС-1, паливо для реактивних двигунів РТ, паливо авіаційне для газотурбінних двигунів ДЖЕТ А-1, строк постачання - 60 днів з дати підписання договору, кількістю 5450 тон, загальною вартістю 72666212,50 грн без ПДВ.

17.05.2016 відповідач листом №17-05/16-2 звернувся до позивача з питанням корегування договірних цін в бік збільшення у зв'язку з тим, що станом на 17.05.2016 вартість нафти марки Brent вперше з листопада 2015 року зросла вище 49 доларів США за барель та встановила річний рекорд. Тобто, з моменту подання пропозиції ТОВ "Трейд Коммодіті" на конкурсні торги, а саме з 19.04.2016, ціна на нафту марки "BRENT" зросла на 11,97%. Середнє котирування на "Diesel 10 ppm", опубліковане в "Platt's European Marketscan" під заголовком "FOB MED (Italy)", станом на 16.05.2016 становило 429,00 доларів США, тобто, порівняно з 19.04.2016, зросло на 15,87%.

За результатами проведених переговорів між сторонами було укладено Додаткову угоду №2 від 06.06.2016 до договору №286/1/16/6 від 31.03.2016, у відповідності до якої було збільшено вартість одиниці палива за договором та викладено специфікацію до договору в наступній редакції: Паливо для реактивних двигунів ТС-1, паливо для реактивних двигунів РТ, паливо авіаційне для газотурбінних двигунів ДЖЕТ А-1, строк постачання - 60 днів з дати підписання договору, кількістю 4955 тон, загальною вартістю 72665075,00 грн. без ПДВ.

06.06.2016 відповідач повторно звернувся до позивача з листом №06-06/16-14 від 06.06.2016 з питанням корегування договірних цін в бік збільшення у зв'язку з тим, що станом на 02.06.2016 року вартість нафти марки Brent вперше в 2016 році зросла вище 50 доларів США за барель, тобто, з 17.02.2016, ціна на нафту марки "BRENT" зросла на 45,04%. Середнє котирування на "Jet", опубліковане в "Platt's European Marketscan" під заголовком "FOB MED (Italy)", станом на 17.02.2016 становило 326,00 доларів США, тобто, порівняно з 17.02.2016, зросло на 41.03%.

15.06.2016 за результатами проведених переговорів між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору №286/1/16/6 від 31.03.2016, у відповідності до якої було збільшено вартість одиниці палива за договором та викладено специфікацію до договору в наступній редакції: Паливо для реактивних двигунів ТС-1, паливо для реактивних двигунів РТ, паливо авіаційне для газотурбінних двигунів ДЖЕТ А-1, строк постачання - 60 днів з дати підписання договору, кількістю 4541,576 тон, вартістю 72665072,00 грн. (без урахування ПДВ - 14533014,40 грн.), на загальну суму 87198086,40 грн. включно з ПДВ.

22.06.2016 відповідач звернувся до позивача з листом №22-06/16-1 з проханням підписати Додаткову угоду №4 до Договору №286/1/16/6 від 31.03.2016, в редакції що додавалася до листа, якою строк постачання встановлювався по 05.07.2016, проте, позивачем запропонованої додаткової угоди підписано не було.

Як вже зазначалося вище, через зростання цін на нафтопродукти, між позивачем та відповідачем було укладено Додаткові угоди №1, №2, №3 до Договору, якими зменшено обсяг палива, яке має бути поставлено, при цьому остаточна дата поставки залишилась незмінною - 60 днів з дати підписання договору.

Судами також встановлено, що рішенням господарського суду м. Києва від 29.12.16р. у справі №910/18873/16 (за позовом ТОВ "Трейд Коммодіті" до Міністерства оборони України про визнання укладеною додаткової угоди №4 до договору №286/1/16/6 від 31.03.2016р. ) було відмовлено в задоволенні позову.

Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, було встановлено наступні обставини.

ТОВ "Трейд Коммодіті" виконало умови Договору на загальну суму 85636915,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних на загальну суму 85636915,20 грн.

ТОВ "Трейд Коммодіті" поставлено паливо за кількістю, асортиментом та адресою, що встановлена відповідачем у рознарядці, яка додавалася до додаткової угоди №3 від 15.06.2016. Вказаною додатковою угодою була погоджена сторонами остаточна специфікація продукції, яка поставлена позивачем відповідачеві, що відбулося після підписання договору №286/1/16/6 від 31.03.2016, а саме 15.06.2016.

15.06.2016 року було встановлено нову ціну за одиницю товару та змінено кількість продукції, що підлягала поставці позивачем відповідачеві, у чіткій відповідності до положень частини 5 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель", при цьому, зазначена зміна не призвела до збільшення суми договору.

Підставою для укладення між сторонами додаткових угод №1, №2 та №3 став факт неможливості позивача приступити до виконання зобов`язань через збільшення цін на нафту та нафтопродукти на світових ринках за період часу, коли формувалася та подавалася цінова пропозиція позивача до часу підписання договору №286/1/16/6 від 31.03.2016.

Підписанням вказаних додаткових угод Міністерство оборони України фактично погодилося зі вказаними обставинами, тобто, з неможливістю приступити ТОВ "Трейд Коммодіті" до виконання зобов`язань після підписання договору, а всі істотні умови зобов`язань за договором №286/1/16/6 від 31.03.2016. остаточно були погоджені між сторонами лише з підписанням 15.06.2016 року додаткової угоди №3, після чого ТОВ "Трейд Коммодіті" і приступило до виконання зобов`язань. При цьому, після погодження вказаних істотних умов, проведено поставку товару у строк менше 60 днів з моменту підписання зазначеної додаткової угоди №3.

За умовами пункту 5.5. договору, договір вважається виконаним, при умові постачання продукції не менше 99% від загального обсягу.

Момент настання визначеного умовами договору та Додаткової угоди №3 60-денний строк виконання зобов'язань з поставки починає свій перебіг саме з 15.06.2016.

За висновками суду, ТОВ "Трейд Коммодіті" проведено поставку товару у необхідній кількості згідно видаткових накладних, в межах строків, визначених Додатковою угодою №3, оскільки істотні умови договору було погоджено сторонами вже після спливу первинно визначеного строку поставки.

Відповідно до ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З огляду на викладені обставини, судами взято до уваги зазначене рішення господарського суду м. Києва по справі №904/18873/16, як такі, що не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, оскільки позов в даній справі заявлено про стягнення з ТОВ "Трейд Коммодіті" штрафних санкцій у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №286/1/16/6 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 31.03.2016р.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечень на неї колегія суддів суду касаційної інстанції доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України (далі ГК):

"Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання."

Згідно з ч.1 ст.173 ГК:

"Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку."

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.180 ГК:

"1. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

2. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

3. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору."

Згідно з ч.ч.1,2 ст.265 ГК:

"1. За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

2. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення."

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.266 ГК:

"1. Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

2. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом."

Згідно з ч.1 ст.267 ГК:

"Договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік."

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.632 Цивільного кодексу України:

1. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

3. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається."

Згідно з ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України:

"Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості."

З урахуванням викладеного, суд доходить наступних висновків.

Сторони при укладенні вищевказаного Договору у первісній редакції визначили перелік товару, що поставляється, його обсяг, ціну за одиницю товару, загальну вартість та санкції за невиконання цього зобов'язання.

Разом з тим, в наступному самостійно, вільно та на власний розсуд як до закінчення 60-денного строку від Договору, так і після закінчення, позивач тричі йшов на зустріч відповідачу, підписуючи додаткові угоди, якими змінювалося дане первісне зобов'язання в частині визначення обсягу та ціни за одиницю товару, а при підписанні першої додаткової угоди в перелік товару було додано паливо авіаційне для газотурбінних двигунів ДЖЕТ А-1.

Таким чином, підписанням вказаних додаткових угод Міністерство оборони України дійсно фактично погодилося зі вказаними обставинами, тобто, з неможливістю приступити ТОВ "Трейд Коммодіті" до виконання зобов`язань після підписання договору, а всі істотні умови зобов`язань за договором №286/1/16/6 від 31.03.2016. остаточно були погоджені між сторонами лише з підписанням 15.06.2016 року додаткової угоди №3, після чого ТОВ "Трейд Коммодіті" і приступило до виконання зобов`язань. При цьому, після погодження вказаних істотних умов, проведено поставку товару у строк менше 60 днів з моменту підписання зазначеної додаткової угоди №3.

Аналогічні висновки були зроблені і у вищевказаному рішенні господарського суду м.Києва від 29.12.16р. у справі №910/18873/16.

Крім того, доводи позивача про те, що суди попередніх інстанцій помилково поклали в основу рішень факти, встановлені рішенням у справі №910/18873/16, оскільки вони є не преюдиційними, судом відхиляються з наступних підстав.

Як встановлено судами по даній справі, 22.06.2016 відповідач звернувся до позивача з листом №22-06/16-1 з проханням підписати Додаткову угоду №4 до Договору №286/1/16/6 від 31.03.2016, в редакції що додавалася до листа, якою строк постачання встановлювався по 05.07.2016, проте позивачем запропонованої додаткової угоди підписано не було.

Саме це стало підставою звернення ТОВ "Трейд Коммодіті" за позовом до Міністерства оборони України про визнання укладеною додаткової угоди №4 до договору №286/1/16/6 від 31.03.2016р.

Проте, рішенням господарського суду м. Києва від 29.12.16р. у справі №910/18873/16 товариству було відмовлено в задоволенні позову, тобто, в захисті прав, які він вважав порушеними, саме з тієї єдиної підстави, що за висновком суду момент настання визначеного умовами договору та Додаткової угоди №3 60-денний строк виконання зобов'язань з поставки починає свій перебіг саме з 15.06.2016, і, як встановлено судом, мало місце повне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором без порушень строків поставки товару.

Погодження з позицією Міністерства оборони в даній справі призведе до абсолютно протилежних висновків суду щодо своєчасності/несвоєчасності виконання відповідачем своїх зобов'язань по поставці товару, а отже поставить під сумнів висновки вищевказаного судового рішення по справі №910/18873/16 щодо обґрунтованості відмови ТОВ "Трейд Коммодіті" у позові про захист його порушених прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України в редакції станом на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій:

"Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини."

Відповідно до п.41 Доповіді, схваленої Венеційською Комісією на 86 му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року), "Верховенство права" одним з обов'язкових елементів поняття "верховенство права" є юридична визначеність.

Згідно з п.п.44, 46, 50 даної Доповіді:

"44. Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права. Він є істотно важливим також і для плідності бізнесової діяльності, з тим щоб генерувати розвиток та економічний поступ. Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним. Вона також зобов'язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

46. Юридична визначеність вимагає, щоб юридичні норми були чіткими і точними та спрямованими на забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишались передбачуваними. Зворотна дія [юридичних норм] також суперечить принципові юридичної визначеності, принаймні у кримінальному праві (ст. 7 ЄКПЛ), позаяк суб'єкти права повинні знати наслідки своєї поведінки; але це також стосується і цивільного та адміністративного права - тієї мірою, що негативно впливає на права та законні інтереси [особи]. На додаток, юридична визначеність вимагає дотримання принципу res judicata. Остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Юридична визначеність також вимагає, щоб остаточні рішення судів були виконані. У приватних спорах виконання остаточних судових рішень може потребувати допомоги з боку державних органів, аби уникнути будь-якого ризику «приватного правосуддя», що є несумісним з верховенством права. Системи, де існує можливість скасовувати остаточні рішення, не базуючись при цьому на безспірних підставах публічного інтересу, та які допускають невизначеність у часі, несумісні з принципом юридичної визначеності.

50. Існування суперечливих рішень, що їх виніс верховний чи конституційний суд, у будь-якому разі є несумісним із принципом юридичної визначеності. Тому вимагається, щоб суди, особливо вищих інстанцій, запроваджували механізми, що надають можливість уникати суперечливості та забезпечувати узгодженість їхньої судової практики."

Відповідно до п.72 рішення Європейського Суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява N 48553/99) зазначено:

"Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 параграфа 1, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції ( 995_004 ), яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів."

Посилання, що одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду мається міститься і у справах Європейського суду з прав людини "Брумареску проти Румунії", "Салов проти України" та інші.

Таким чином, зі змісту вищевказаної ч.3 ст.35 ГПК України можна зробити висновок, що однією з цілей цієї норми законодавець визначив, в тому числі, і уникнення можливості різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

З урахування викладеного, суд доходить висновку, що в даному випадку суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували преюдиційність висновків по справі №910/18873/16.

В свою чергу, даний суд касаційної інстанції не є судом, встановленим законом, який може переглядати судові рішення по інших справах, зокрема і, по наведеній справі №910/18873/16, на предмет їх законності та обґрунтованості, крім оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій по даній справі №904/11317/16.

Доказів своєчасного та результативного оскарження прокурором чи позивачем мотивувальної частини вищевказаного рішення господарського суду м. Києва від 29.12.16р. у справі №910/18873/16 матеріали справи не містять.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

" Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає в силі раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на позивача витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі №904/11317/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 у справі №904/11317/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський