ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/14513/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді: Смирнової Ю.М.

від 04.10.2017 року

та на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І., Зубець Л.П.

від 04.12.2017 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп"

до 1. Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк",

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Каларі"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: 1. Національний банк України

2. Міністерство фінансів України

про визнання права та визнання зобов'язання погашеним

за участю представників:

позивача - не з'явився.

відповідача 1 - Романченко Т.В.

відповідача 2 - не з'явився.

від третіх осіб - не з'явився.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Каларі" про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" право вимоги на сплату грошового зобов'язання боржником Товариством з обмеженою відповідальністю "Каларі" за кредитними договорами №4К13316И від 21.05.2013 року, №4К13315И від 24.05.2013 року, №4К13699И від 01.11.2013 року, №4К14250И від 17.01.2014 року та визнання погашеним зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Каларі" перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" за кредитними договорами №4К13316И від 21.05.2013 року, №4К13315И від 24.05.2013 року, №4К13699И від 01.11.2013 року, №4К14250И від 17.01.2014 року, які виконано за договором поруки №4К13316И/П від 17.11.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп".

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Каларі" були укладені кредитні договори №4К13316И від 21.05.2013 року, №4К13315И від 24.05.2013 року, №4К13699И від 01.11.2013 року, №4К14250И від 17.01.2014 року. В забезпечення виконання даних кредитних договорів між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" був укладений договір поруки №4К13316И/П від 17.11.2016 року шляхом використання електронного цифрового підпису згідно п. 17 договору поруки. 18.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" як поручитель в повному обсязі виконав обов'язок боржника перед кредитором за вказаними кредитними договорами на загальну суму 642329482,77 грн. Однак, за твердженням позивача, відповідачі не визнають факт погашення позивачем заборгованості відповідача-2 за кредитними договорами і набуття ним відповідного права вимоги до відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 - Національний банк України та Міністерство фінансів України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів. Відповідачем - 1 не заперечується факт укладення Договору поруки №4К13316И/П від 17.11.2016, отримання коштів від позивача в сумі 642329482,77 грн. згідно платіжних доручень №9, №10, №11, №12 від 18.11.2016 року, зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків (як це передбачено умовами Договору поруки), а також не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих у зв'язку з відсутністю укладеного з ним Договору поруки №4К13316И/П. Доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" коштів у розмірі 642329482,77 грн. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Каларі" за кредитними договорами від №4К13316И від 21.05.2013 року, №4К13315И від 24.05.2013 року, №4К13699И від 01.11.2013 року, №4К14250И від 17.01.2014 року позивачем не надано.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року у справі №910/14513/17 залишено без змін.

В даній постанові апеляційний господарський суд зазначає, що в судовому засіданні, позивачем не доведено, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідачів. Відповідачем 1 не заперечується факт укладення договору поруки №4К13316И/П від 17.11.2016 року, отримання коштів від позивача в сумі 642329482,77 грн. згідно платіжних доручень №9, №10, №11, №12 від 18.11.2016 року, зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків, як це передбачено умовами договору поруки. Крім того, не надано доказів повернення цих коштів, як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4К13316И/П. Що стосується обґрунтувань щодо заявлених позовних вимог по відношенню до відповідачів, то позивачем не надано пояснень, якими саме діями чи бездіяльністю відповідачі порушують його права та інтереси.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду від 04.10.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 року у справі №910/14513/17, і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги TOB "Гастел Груп" задовольнити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що TOB "Гастел Груп" керуючись укладеним договором поруки №4К13316И/П від 17.11.2016 року, положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України, виконало покладені на нього зобов'язання перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв'язку з чим, у позивача відповідно до положень цивільного законодавства виникає право на стягнення з боржника виплачених поручителем сум грошових коштів. Посилання суду на ненадання доказів стосовно підтвердження порушення права позивача та заперечення відповідачів проти задоволення позовної заяви, є незрозумілими та такими, що порушують права та законні інтереси TOB "Гастел Груп". Представником відповідача у судовому засіданні у повному обсязі було визнано факт укладання договору поруки, погашення зобов'язання позивачем за TOB «КАЛАРІ» перед ПАТ «КБ «ПРИВАТ БАНК». Отже, такими діями ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК», фактично заперечує проти своїх же доводів, оскільки зазначаючи про наявність у TOB "Гастел Груп" права на стягнення заборгованості, в той же час заперечує проти наявності можливості у позивача стягнути таку заборгованість з TOB "Каларі". Крім того, ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» заперечуючи проти задоволення позову TOB "Гастел Груп", залишає за собою право на стягнення заборгованості з ТОВ "Каларі", яка на даний час погашена TOB "Гастел Груп". Під час розгляду справи, представником TOB "Гастел Груп" неодноразово зазначалось, що посадові особами ТОВ "Гастел Груп" неодноразово засобами телефонного зв'язку звертались до TOB "Каларі" з вимогою про сплату наявної заборгованості, а також до ПАТ «КБ «ПРИВАТ БАНК», проте звернення позивача, відповідачем 1 та відповідачем 2 постійно ігноруються.

Ухвалою Верховного суду від 02.03.2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року та на постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 року у справі №910/14513/17. Призначено розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" на 10 квітня 2018 року.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 17.11.2016 року між ТОВ "Гастел Груп" (поручитель) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (кредитор) було укладено договір поруки №4К13316И/П, предметом якого, згідно п. 1 є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Каларі" (боржник) своїх зобов'язань за:

- кредитним договором від 21.05.2013 року №4К13316И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 1;

- кредитним договором від 24.05.2013 року №4К13315И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 2;

- кредитним договором від 01.11.2013 року №4К13699И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 3;

- кредитним договором від 17.07.2014 року №4К14250И, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору 4.

П. 2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

За змістом п. 4 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору.

Ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ст. 1 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року) доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

Поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (рішення Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес). Види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому, суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 року), розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Позивачем не доведено, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідачів.

Відповідачем 1 не заперечується факт укладення договору поруки №4К13316И/П від 17.11.2016 року, отримання коштів від позивача в сумі 642329482,77 грн. згідно платіжних доручень №9, №10, №11, №12 від 18.11.2016 року, зарахування вказаних коштів в рахунок погашення заборгованості по поверненню кредиту та сплати відсотків, як це передбачено умовами договору поруки. Крім того, не надано доказів повернення цих коштів, як помилково перерахованих, у зв'язку з відсутністю укладеного з ним договору поруки №4К13316И/П.

Ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

У відповідності до п. 8 договору поруки від 17.11.2016 року №4К13316И/П, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону та будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Позивачем не надано пояснень, якими саме діями чи бездіяльністю відповідачі порушують його права та інтереси. Доказів того, що відповідачами не визнаються або оспорюються обставини щодо сплати позивачем на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" коштів у розмірі 642329482,77 грн. в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Каларі" за кредитними договорами від №4К13316И від 21.05.2013 року, №4К13315И від 24.05.2013 року, №4К13699И від 01.11.2013 року, №4К14250И від 17.01.2014 року позивачем не надано.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт порушення або невизнання відповідачами його прав та охоронюваних законом інтересів, тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і відповідно правомірно та цілком обґрунтовано не задоволені господарськими судами попередніх інстанцій.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції та апеляційний господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності, дали вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішили спір у справі.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гастел Груп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 року у справі №910/14513/17 - без змін.

2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець