ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/8/18
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., секретар судового засідання Бабенецька А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області,

вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, 76019,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кундак Івана Івановича,

АДРЕСА_1

про відшкодування шкоди в сумі 5 563 755,00 грн,

за участю:

від позивача: Сворак І.Б. - головний спеціаліст-юрисконсульт, доручення №02-19/33 від 04.01.18;

від позивача: Кульбанський О.Ю. - начальник відділу, доручення №02-19/217 від 29.01.18;

від відповідача: не з'явився,

встановив: Державна екологічна інспекція у Івано-Франківській області звернулась з позовною заявою до Господарського суду Івано-Франківської області до Фізичної особи-підприємця Кундак Івана Івановича про відшкодування шкоди в сумі 5 563 755,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 04.01.18 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання суду призначено на 30.01.18. Ухвалами суду підготовче засідання суду неодноразово відкладалось. Ухвалою суду від 06.03.18 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України" заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., "Чуйкіна проти України" № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Представник відповідача в судове засідання жодного разу не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Будь-яких заперечень в спростування заявлених позовних вимог, відповідач суду не подав. Ухвали суду з відомостями про дату, час та місце розгляду справи направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві. При цьому суд зауважує, що згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № від 28.03.18 місцезнаходженням відповідача, Фізичної особи-підприємця Кундак Івана Івановича, вказано: АДРЕСА_1 що є ідентичною тій адресі по якій надсилалась ухвали відповідачу. До суду повернулись ухвали від відповідача з відміткою Укрпошти (довідки ф.20) "за зазначеною адресою не проживає". Повідомлення про зміну місцезнаходження чи місце проживання відповідачем суду не подано, як і не подано інформації про офіційну електронну адресу чи інші засоби зв'язку відповідача.

Більше того, позивач звертався з листами (№06-10/360 від 16.02.18; №06-10/689 від 29.03.18) до сільського голови с.Гринява з метою отримання інформації щодо точного місця проживання і місця реєстрації відповідача. Однак, відповіді не отримано.

В силу ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч.1,3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Представники позивача в засіданні суду позовні вимоги підтримують, просять суд позов задоволити. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в результаті державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території с.Яблуниця Верховинського району виявлено факт засмічення земель у водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі річки Білий Черемош відходами деревини Фізичною особою-підприємцем Кундак І.І., чим спричинено шкоду у розмірі 5 563 755,00грн. Сума шкоди проведена розрахунковим методом згідно з Методики визначення шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, яка затверджена наказом Мінприроди від 04.04.2007 № 149. Матеріально-правовою підставою позову визначені статі 153, 224 Господарського кодексу України, 58 - 63, 96, 164, 211 Земельного кодексу України, 88, 89 Водного кодексу України, 12, 20-2, 47, 55, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", 17, 33, 42, 43 Закону України "Про відходи", 35, 45, 46 Закону України "Про охорону земель".

Розглянувши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представників позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу від 08.07.2016 № 261 Державною екологічною інспекції в Івано-Франківській області здійснювався державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на території Яблуницької сільської ради Верховинського району. За результатами здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання вимог природоохоронного законодавства складено акт від 15.07.2016 року № 312. При натурному обстеженні на території с. Яблуниця Верховинського району виявлено факт засмічення земельної ділянки на відстані 2 м від урізу води р.Білий Черемош, тобто в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі річки Білий Черемош відходами деревини (тирси деревинної) та твердими побутовими відходами Приватним підприємцем Кундаком І.І.

Даний акт складений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області Кульбанським О. Ю., у присутності голови Яблуницької сільської ради Федорчука П. П., із залученням фізичної - особи підприємця Пониполяка Ю. М. Акт відповідачем не підписаний. Вказаними особами та відповідачем була підписана карта - схема засміченості території с. Яблуниця Верховниського району. Як вбачається із матеріалів справи, засміченою є земельна ділянка (водоохоронна зона ьа прибережна захисна смуга річки Білий Черемош) на відстані 2 м. від урізу води річки Білий Черемош, площею 2 070 кв. м., на промислових землях - 360 кв. м. Згідно письмових пояснень фізичної - особи підприємця Кундак І.І. від 15.07.2016 останній вказав, що на лівому березі річки Білий Черемош знаходиться приміщення лісопильного цеху; факт складання ним відходів деревини у водоохоронній зоні річки Білий Черемош підтвердив. Державною екологічною інспекцією проведено розрахунок заподіяної шкоди в розмірі 5 563 755, 00грн. Сума шкоди проведена розрахунковим методом згідно з Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 04.04.2007 № 149. 09.12.16 позивач надіслав відповідачу претензію №02-12/2633 з вимогою в місячний строк відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідачем вказана претензія залишена без відповіді та задоволення. Разом з тим, відповідно до листа від 08.12.2016 № 60/8/2-12817, який адресований Державній екологічній інспекції в Івано-Франківській області, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області повідомило про те, що за результатами вивчення актів дотримання природоохоронного законодавства на території с. Яблуниця Верховинського району матеріали перевірки скеровано в обласну прокуратуру, якою 04.11.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 та № 0000235 внесено відомості про кримінальні правопорушення за ознаками злочинів, передбачених частиною 2 статті 364 та частиною 2 статті 197-1 Кримінального кодексу України стосовно службових осіб лісопильного цеху ФОП Кундак І.І. Таким чином, стягнення з відповідача шкоди в розмірі 5 563 755, 00грн. є предметом позову у даній справі. Представники позивача просять суд стягнути з відповідача 5 563 755, 00грн. шкоди.

Беручи до уваги викладене вище суд зазначає наступне. Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Законом України "Про відходи", Законом України "Про охорону земель", Земельним кодексом України, Водним кодексом України, а також іншим спеціальним законодавством. Відповідно до преамбули Закону України "Про відходи", цей Закон визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України. Статтею 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог. Згідно з приписами статті 35 Закону України "Про охорону земель", власники і землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям. Статтею 60 Земельного кодексу України та статтею 88 Водного кодексу України визначено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема, для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів. Статтею 61 Земельного кодексу України та статтею 89 Водного кодексу України встановлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Відповідно до статті 33 України "Про відходи", забороняється несанкціоноване скидання і розміщення відходів у тому числі побутових у підземних горизонтах, на території міст та інших населених пунктів, на територіях природно-заповідного фонду, на землях природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, в межах водоохоронних зон та зон санітарної охорони водних об'єктів, у інших місцях, що може створювати небезпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людини. В силу приписів пунктів "в" та "и" статті 211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення як, зокрема, псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами; и) невиконання умов знімання, збереження і нанесення родючого шару ґрунту. Відповідно до статті 56 Закону України "Про охорону земель", юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Згідно з приписами статті 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", розміщення відходів дозволяється лише за наявності спеціального дозволу на визначених місцевими радами територіях у межах установлених лімітів з додержанням санітарних і екологічних норм способом, що забезпечує можливість їх подальшого використання як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей. Частиною 2 статті 46 Закону України "Про охорону земель" закріплено, що на підприємства, установи, організації, а також громадян, діяльність яких пов'язана з накопиченням відходів, покладено обов'язок забезпечувати своєчасне вивезення відходів на спеціальні об'єкти, що використовуються для їх збирання, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення. Пунктом "е" частини 1 статті 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" також встановлено, що економічними заходами забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачено відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно з приписами статті 43 Закону України "Про відходи", підприємства, установи, організації та громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про відходи, в порядку і розмірах, встановлених законодавством України. У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що згідно з пунктом 3.3 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (надалі - Методики), затвердженої наказом Мінприроди України від 04.04.2007 № 149, факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель. Розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення (пункт 5.1 Методики). Відповідно до пункту 3.2 Методики землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Кундак Іван Іванович є фізичною особою - підприємцем, видом діяльності якого є "оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно - технічним обладнанням". Матеріалами справи підтверджується, що фізична особа - підприємець Кундак І.І. в процесі здійснення господарської діяльності допустив засмічення земельної ділянки водоохоронної зони річки Білий Черемош відходами деревини, що відображено в акті від 15.07.2016 № 312 результатів здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства. Вказаним актом встановлено, що виявлені діяння свідчать про порушення вимог статті 12 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статті 17 Закону України " Про відходи", статті 35 Закону України "Про охорону земель", статей 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до пункту 1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 № 464, акт перевірки - це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати, як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства. Суд зазначає, що акт Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 15.07.2016 № 312 результатів здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства є належним доказом у справі, який встановлює факт засмічення відповідачем визначеної земельної ділянки. Крім цього, факт засмічення вказаної земельної ділянки визнано відповідачем, про що свідчить пояснення від 15.07.16. Отже, відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Наведеним підтверджується наявність у даному випадку усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у засміченні земельної ділянки, безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; самої шкоди. При цьому, відповідачем не доведено відсутності його вини. Позивачем розраховано розмір шкоди відповідно до пункту 5.5 "Методики визначення шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства", затвердженої наказом Мінприроди від 04.04.07 №149. Судом встановлено, що головними показниками, які вплинули на розрахунок є: площа засміченої земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що зазнала засмічення та коефіцієнт еколого-господарського значення земель. В розрахунку шкоди, який оцінюється, коефіцієнт перерахунку дорівнює 10, що вказує на засмічення земельної ділянки побутовими, промисловими та іншими відходами. Коефіцієнт засмічення земельної ділянки, що характеризує ступінь засмічення її відходами, для розрахунку, що оцінюється, визначено - 4. При цьому даний показник у відповідності до додатку 6 визначається із врахуванням площі засмічення земельної ділянки та відповідає ступеню засмічення 6 при об'ємі відходів понад 100 куб. м. Беручи дані з акта перевірки та карти - схеми, які є носіями доказової інформації, об'єм відходів по засміченій ділянці становить понад 100 куб. м. Пунктом 5.3. Методики визначено, що відходи, що спричинили засмічення земельної ділянки, класифікуються за 4 класами небезпеки згідно з ДСанПіН 2.2.7.029-99 "Державні санітарні правила і норми. Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення класу їх небезпеки для здоров'я населення", що затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 № 29, чинними нормативними документами у сфері поводження з відходами. Коефіцієнт небезпеки відходів у розрахунку, визначений згідно додатку 5, як малонебезпечні, і дорівнює 1, тобто має найнижчий показник. Коефіцієнт еколого-господарського значення земель, визначено за додатком 2, і дорівнює 5,5 - тобто має найвищий показник, оскільки мова йде про прибережну захисну смугу вздовж річки Білий Черемош. Відповідно до пункту 5.6. та 5.8.2. Методики довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що зазнала засмічення та про віднесення земельної ділянки, що зазнала засмічення, до категорій за цільовим призначенням надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Судом встановлено, що Державна екологічна інспекція у Івано-Франківській області при здійсненні розрахунку визначення шкоди, зумовленої засміченням земельних ресурсів, керувалася листом Відділу Держгеокадастру у Верховинському районі Івано-Франківської області від 27.09.2016 № 8-28-0.4-641/2-16, відповідно до якого нормативно-грошова оцінка (1 м. кв.) земельних ділянок, які знаходяться на території Яблуницької сільської ради с. Яблуниця в першій економіко планувальній зоні становить: землі водного фонду - 22, 71 грн. за 1 м. кв. Судом досліджено та перевірено розрахунок шкоди. Суд вважає його обґрунтованим та правомірним. З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1,2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, на основі вказаного вище, вимоги позивача визнаються судом доведеними, документально підтвердженими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Враховуючи приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати слід покласти на відповідача. Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст.ст. 73-79,86,129,233,236-238,240,241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Кундака Івана Івановича, АДРЕСА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державної екологічної інспекції у Івано-Франківській області, вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, 76019 () 5 563 755,00 грн. шкоди заподіяної державі внаслідок засмічення земельної ділянки відходами, яку перерахувати у фонд охорони навколишнього природного середовища села Яблуниця Верховинського району: на р/р 0078, код ЄДРПОУ - 37638341, УК у Верховинську районі, код бюджетної класифікації платежу - 24062100, ГУК в Івано-Франківській обл. МФО банку - 836014.

Видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця фізичної особи-підприємця Кундака Івана Івановича, АДРЕСА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області (вул. А. Сахарова, 23 А, м. Івано-Франківськ, 76014, р/р 1073 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код 37952307) - 83 456,33грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 17.04.2018

Суддя Булка В.І.