номер провадження справи 5/152/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2018 Справа № 908/2552/17

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали позовної заяви

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю Веселівський елеватор (72201, Запорізька область, смт. Веселе, вул. Чарівна, буд. 1)

До відповідача-1: Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (72202, Запорізька область, смт.Веселе, вул. Центральна, буд. 202)

До відповідача-2: Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області (72202, Запорізька область, смт. Веселе, вул. Олексія Кириченка, буд. 4-А)

про стягнення 52 179,35 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 29.12.2017 р.

Від відповідача-1: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 30.06.2017 р.

Від відповідача-2: ОСОБА_3, довіреність №01-08.2/7-78 від 19.01.2018 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

14.12.2017р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю Веселівський елеватор до Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (відповідач-1) та Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області про стягнення 235 042,12 грн.

Ухвалою суду від 14.12.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017р., порушено провадження у справі №908/2552/17, справі присвоєно номер провадження 5/152/17, розгляд справи призначено на 29.01.2018р.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 р. № 2147-VIII внесено зміни до Господарського процесуальної кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017р.

Згідно з п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З огляду на викладене, ухвалою суду від 29.01.2018р., відповідно до положень статті 176 ГПК України, прийнято позовну заяву до розгляду та за клопотанням позивача відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, перше судове засідання з розгляду справи по суті у спрощеному позовному провадженні призначено на 26.02.2018р. В судовому засіданні 26.02.2018р. в засіданні оголошено перерву до 30.03.2018р. У судовому засіданні 30.03.2018р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГПК України, судове засідання 19.03.2018р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на той факт, що в провадженні Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження ВИ №50406625. щодо примусового виконання наказу №908/3164/15 виданого 06.08.2015р. господарським судом Запорізької області про стягнення з ТДВ «Веселівський елеватор» на користь ПАТ «КБ «НАДРА».

28.07.2016 року державним виконавцем Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_4 в рамках виконавчого провадження ВП №50406625 було винесено постанову про стягнення з ТДВ «Веселівський елеватор» виконавчого збору у розмірі 235042,12 гривень, який був фактично стягнутий та перерахований до Державного бюджету України на відповідний рахунок Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області.

Відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 25.10.2016 року у справі №908/3164/15, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 27.02.2017р. визнано неправомірними дії Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.07.2016 року, в рамках виконавчою провадження ВИ №50406625 та скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 235042,12 гривень від 28.07.2016 року.

Вимога ТДВ «Веселівський елеватор» від 27.11.2017р. про повернення незаконно стягнутого виконавчого збору в сумі 235042.12 гривень до Веселівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області та Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області залишені без задоволення.

Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2 йому спричинена шкода у розмірі незаконно стягнутого виконавчого збору 235042,12 гривень.

Протиправність дій Всселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВІЇ №50406625 від 28.07.2016р. встановлена господарським судом Запорізької області ухвалою від 25.10.2016р. у справі №908/3164/15.

Посилаючись на ст. 56 Конституції України, ст. 22, ст. ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 82, 87 Закону України «Про виконавче провадження», позивач вважає, що збитки, заподіяні державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Також посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 25, ст. 48 Бюджетного кодексу України, п. 2 ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, п. 1, 35, 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011р., Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015 р., вважає, що позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а саме до органу казначейства за місцезнаходженням органу, яким заподіяно шкоду. Таким територіальним органом у Веселівському районі Запорізької області є Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області.

З огляду на викладене просив стягнути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області на користь ТДВ «Веселівський елеватор» 235042.12 грн. шкоди, завданої незаконними діями Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області

24.01.2018р. до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позовних вимог, в якій позивач вказав, що після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі, відповідачем Веселівським РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області здійснено повне повернення незаконно стягнутого виконавчого збору в сумі 235042,12 грн. Таким чином, станом на дату проведення підготовчого судового засідання у справі, предмет спору в частині стягнення 235042,12 гривень незаконно стягнутого судового збору - відсутній, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

З урахуванням викладеного вище обґрунтування позовних вимог вважає що діями Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, які полягають у неправомірному стягненні з позивача виконавчого збору в сумі 235042,12 гривень, спричинено шкоду майновим інтересам позивача, яка полягає у знеціненні незаконно стягнутих коштів внаслідок дії інфляційних процесів, що у розумінні положень п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України вважається його збитками, і розмір яких за період з вересня 2016 до 01.01.2018р. склав 52179,35 грн. та які підлягають стягненню з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області.

Відповідно до ч 3. ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

Враховуючи, що вказана заява про зміну предмета позову надійшла до суду 24.01.2018р., тобто до не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі, відповідає вимогам ст. 46 ГПК України, в судовому засіданні 26.02.2018р. суд частково її задовольнив та прийняв її до розгляду в частині зміни предмету позову та стягнення завданих йому збитків у сумі 52179,35 грн., відмовивши у закритті провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України шкоди у розмірі 235042,12 грн.

Таким чином, предметом позову є стягнення на користь позивача з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області 52179,35 грн. шкоди (збитків) , завданої майновим інтересам позивача, яка полягає у знеціненні незаконно стягнутих коштів внаслідок дії інфляційних процесів.

Відповідач -1 проти позовних вимог заперечив, зокрема зазначивши, що при примусовому виконанні у виконавчому провадженні № 50406625 за наказом Господарського суду Запорізької області № 908/3164/15 від 06.08.2015 про стягнення з ТДВ «Веселівський елеватор на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 28.07.2016р. була винесена постанова про стягнення з ТДВ «Веселівський елеватор» на користь держави 235 042,12 грн. виконавчого збору, який у повному обсязі було перераховано на користь держави.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.10.2016 по справі 908/3164/15, яка залишена без змін за наслідками апеляційного та касаційного оскарження, визнано неправомірними дії Веселівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.07.2016 в рамках виконавчого провадження № 50406625, та скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.07.2016р., у зв'язку з чим стягнуті кошти були повернені на депозитний рахунок відділу.

Проте, оскільки на примусовому виконанні у Веселівському РВ ГТУЮ у Запорізькій області перебувала інша постанова від 15.05.2017 про стягнення з ТДВ «Веселівський елеватор» на користь держави виконавчого збору 235 042,12 грн., вказана сума повторно перерахована на користь держави.

Ухвалою господарського суду Запорізької області № 908/3164/15 від 08.08.2017 по справі 908/3164/15, яка залишена в силі за наслідками апеляційного перегляду, визнано неправомірними дії Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.05.2017 та визнано недійсною постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.05.2017. У зв'язку з тим, що ухвала господарського суду Запорізької області № 908/3164/15 від 08.08.2017 по справі 908/3164/15 набрала законної сили, станом на 18.01.2018 стягнутий виконавчий збір у розмірі 235 042,12 грн. було повернуто ТДВ «Веселівський елеватор».

При цьому, посилаючись на ст. 22 ЦК України, вважає, що пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених коштів. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення регламентується ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором.

Оскільки між Веселівський відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та ТДВ «Веселівський елеватор» будь-які грошові зобов'язання визначені договором відсутні, то положення ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Компенсація шкоди завданої державним органом пов'язаного з несвоєчасним поверненням коштів регламентована спеціальним Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та встановлена в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідач-2, проти позову також заперечив, вказавши на те, що визначивши управління Казначейства в якості відповідача-2, позивачем не досліджено повноваження та правовий статус органів Державної казначейської служби України. Вказує на те, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки до повноважень управління Казначейства не належить відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, оскільки у територіальних органах Державної казначейської служби України рахунки щодо відшкодування вищевказаної шкоди не відкриваються і відповідно видатки на ці цілі не передбачено.

При цьому посилається на вимоги п. 8 ст. 7, ст. 23 Бюджетного кодексу України, якими передбачено принцип цільового використання бюджетних коштів. До повноважень Управління Казначейства не належить відшкодування від імені та за рахунок коштів державного бюджету шкоди, завданої неправомірними діями органу державної виконавчої служби. Належним відповідачем у справах про стягнення з державного бюджету шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади є Державна казначейська служба України (м. Київ, ). У разі зазначення управління Казначейства боржником у виконавчому документі, стягнення за яким має проводитись з рахунку, відкритого на ім'я іншої юридичної особи, у Державної казначейської служби України будуть відсутні підстави для виконання такого судового рішення. Станом на теперішній час стягнутий до державного бюджету з позивача виконавчий збір у сумі 235042,12 грн. повернуто з державного бюджету на рахунки органу державної виконавчої служби та фактично повернуто позивачу.

Також вважає, що підстави для стягнення з державного бюджету майнової шкоди, що полягає у знеціненні коштів внаслідок інфляційних процесів, відсутні, оскільки відповідно до статті 1 ЦК України до бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується. Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, зокрема ч 2 ст. 625 ЦКУ. Вважає, що позивач належним чином не обґрунтував свої позовні вимоги та не довів на явність підстав для стягнення майнової шкоди у відповідності до ст. ст. 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши у відкритому судовому засіданні за участі представників сторін матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ст. 75 ГПК України (в редакції з 15.12.2017р.):

4. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для господарського суду.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.07.2015 року у справі № 908/3164/15 стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Веселівський елеватор" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" 2299999,00 грн. основного боргу за кредитом, 116 736,07 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 200,00 грн. комісії за управління кредитною лінією, 3 682,30 грн. пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, 8,06 грн. пені за порушення строків оплати комісії за управління кредитною лінією, 184,11 грн. 3% річних за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, 0,40 грн. 3% річних за порушення строків оплати комісії за управління кредитною лінією, 4 845,00 індексу інфляції за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, 10,80 грн. індексу інфляції за порушення строків оплати комісії за управління кредитною лінією, а також стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Веселівський елеватор" в доход Державного бюджету України 73 078,38 грн. судового збору.

06.08.2015 року на виконання зазначеного рішення Господарським судом Запорізької області видано відповідні накази.

Постановою Донецького апеляційного господарського від 06.10.2015 року рішення Господарського суду Запорізької області від 21.07.2015 року у справі № 908/3164/15 в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Веселівський елеватор" судового збору в сумі 73 078,38 грн. змінено з прийняттям в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача 48 513,32 грн. судового збору. В іншій частині рішення залишено без змін. В касаційному порядку вказана постанова не була оскаржена.

09.03.2016 року старшим державним виконавцем Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50406625 з виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. № 908/3164/15, якою боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення до 15.03.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 24.03.2016 року відстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 21.07.2015 року у справі № 908/3164/15 строком на 1 місяць до 24.04.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 03.06.2016 року виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 21.07.2015 року у справі № 908/3164/15 розстрочено на 12 календарних місяців за графіком, наведеним в ухвалі (щомісячно до першого числа місяця рівними платежами по 196 076,06 грн., починаючи з 08.06.2016 року по 01.05.2017 року).

28.07.2016 р. державним виконавцем Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про стягнення з боржника - ТДВ Веселівський елеватор виконавчого збору ВП № 50406625 у розмірі 235042,12 грн.

29.07.2016 р. державним виконавцем Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову ВП № 51808203 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 28.07.16 № 50406625 про стягнення з ТДВ Веселівський елеватор на користь Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області виконавчого збору ВП № 50406625 у розмірі 235042,12 грн.

Кошти виконавчого збору у загальному розмірі 235 042,12 грн. були перераховані до державного бюджету, а саме на рахунок Управління Державної казначейської служби у Веселівському районі Запорізької області. згідно платіжних доручень:

- № 3794 від 31.08.2016 на суму 48937,47 грн.,

- № 3862 від 06.09.2016 на суму 86104,65 грн.,

- № 1660 від 01.09.2016 на суму 79081,11 грн.,

- № 1674 від 02.09.2016 на суму 20918,89 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.10.2016 р., яка постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.11.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 27.02.2017 р. залишена без змін, скаргу ТДВ "Веселівський елеватор" від 08.08.2016 р. на дії державного виконавця задоволено:

- визнано незаконними дії Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.07.2016 р. винесену в рамках виконавчого провадження ВП №50406625;

- визнано недійсною постанову Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 28.07.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 235042,12 грн. винесену в рамках виконавчого провадження ВП №50406625;

- визнані незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_6, які полягають у його участі 03.08.2016 р. у виконавчих діях з опису, опечатування та арешту майна ТДВ "Веселівський елеватор" при примусовому виконані постанови № 50406625 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 235042,12 грн. від 28.07.2016 р.;

- визнані незаконними дії державного виконавця Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2, які полягають у проведенні 03.08.2016 р. виконавчих дій з опису та арешту майна ТДВ "Веселівський елеватор" при примусовому виконані постанови № 50406625 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 235042,12 грн. від 28.07.2016 р., за наслідками яких було складено 4 акти опису та арешту майна;

У звязку із вказаними обставинами, листом за № 128 від 09.12.2016р. ТДВ "Веселівський елеватор" звернулося до Веселівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізької області із заявою про повернення незаконно стягнутих з нього коштів у розмірі 235042,12грн. на підставі скасованої судом постанови державного виконавця, яка отримана органом ВДВС 09.12.2016р. за вхідним №1790/16.14-38, але залишена без виконання.

Вказані кошти у розмірі 235 042,12 грн. лише 15.05.2017р., 16.05.2017р.та 21.06.2017р. були повернуті на депозитний рахунок Веселівського РВ ДВС органом Державного казначейства.

Однак, 15.05.2017 р. державним виконавцем Веселівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізької області ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження ВП № 50406625 повторно винесено постанову про стягнення з ТДВ "Веселівський елеватор" виконавчого збору в сумі 235042,12 грн.

На її виконання платіжними дорученнями від 23.05.2017р. № 925 на суму 40861,16 грн. та № 924 на суму 59138,84 грн., від 27.06.2017р. № 3121 на суму 135042,12 грн. кошти виконавчого збору у загальному розмірі 235 042,12 грн. були повторно перераховані до державного бюджету, а саме на рахунок Управління Державної казначейської служби у Веселівському районі Запорізької області та Вознесенівському районі м. Запоріжжя (№3121).

Проте, ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.08.2017 р., яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017р. скаргу ТДВ "Веселівський елеватор" від 22.05.17 на дії державного виконавця задоволено частково:

- визнано неправомірними дії Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.05.2017р., в рамках виконавчого провадження № 50406625;

- визнано недійсною постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.05.2017р., винесену в рамках виконавчого провадження № 50406625;

- визнано неправомірними дії Веселівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15.05.2017р., в рамках виконавчого провадження № 50406625;

- визнано недійсною постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15.05.2017р., винесену в рамках виконавчого провадження № 50406625.

ТДВ «Веселівський елеватор» 27.11.2017р. звернувся до Веселівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області та Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області, які отримані ними того ж дня, з вимогою про вжиття передбачених законом заходів щодо повернення незаконно стягнутого виконавчого збору в сумі 235042,12 грн.

У зв'язку з тим, що ухвала господарського суду Запорізької області № 908/3164/15 від 08.08.2017 по справі 908/3164/15 набрала законної сили Веселівським РВДВС ГТУЮ у Запорізької області на корить позивача платіжними дорученнями було перераховано:

- № 2741 від 27.12.2017р. суму 3 327,82 грн.

- № 2742 від 27.12.2017р. суму 3 937,30 грн.

- № 2743 від 27.12.2017р. суму 92 734,88 грн.

- № 33 від 12.01.2018р. суму 99 942,64 грн.

- № 56 від 15.01.2018р. суму 35 099,48 грн.

Таким чином, станом на дату прийняття цього рішення виконавчий збір стягнутий за постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.05.2017 у розмірі 235 042,12 грн. було повернуто ТДВ «Веселівський елеватор» у повному обсязі.

Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця Веселівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2, йому спричинена шкода у розмірі 52179,35 грн., що полягає у знеціненні неправомірно стягнутих з позивача грошових коштів, внаслідок дії інфляційних процесів за період з 02.09.2016р. по січень 2018р., завданої неправомірними діями Веселівського РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

Наведеними вище матеріалами справи підтверджується факт перерахування з рахунку ТДВ "Веселівський елеватор" з 29.08.16р. по 02.09.2016р. до державного бюджету коштів виконавчого збору в розмірі 235 042,12 грн., стягнутого за постановою державного виконавця від 28.07.2016р., яка в подальшому була скасована судами як незаконна.

Доказів того, що вказані кошти у будь-який момент часу були повернуті на рахунки позивача протягом 2016-2017 років відповідачами не надано.

Лише після повторного скасування судами постанови державного виконавця від 15.05.2017р. про стягнення цієї ж суми виконавчого збору з позивача, вказана сума була повернута позивачу 27.12.2017р., 12.01.2018р. та 15.01.2018р.

Вказане дозволяє дійти висновку, що незаконно стягнуті з ТДВ "Веселівський елеватор" у якості виконавчого збору грошові кошти у розмірі 235 042,12 грн. неправомірно були вилучені з його володіння та користування, він був позбавлений можливості вільно ними розпоряджатись у господарському обороті та вживати заходів щодо запобігання їх знеціненню.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вказаної статті, оскільки особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1166 ЦК України, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (статті 1174 Цивільного кодексу України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Так, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Позивач вважає, що збитки, заподіяні державним виконавцем у даному випадку при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є встановлення факту неправомірних дій державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями державного виконавця і заподіяння ним шкоди, що має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке має преюдиційне значення.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005р. у справі № 32/421.

Таким чином, суд констатує, що наведеними вище матеріалами справи підтверджується наявність складу правопорушення, необхідна для настання відповідальності за завдану позивачу державним органом - Веселівським РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області шкоду, а саме:

а) наявність шкоди, яка полягає у знеціненні внаслідок інфляційних процесів грошових коштів в сумі 235 042,12 грн., незаконно вилучених у ТДВ "Веселівський елеватор" за скасованими постановами Веселівського РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області від 28.07.2016р. та 15.0.52017р., в розмірі 52179,35 грн.

Зазначений позивачем у розрахунку офіційний розміру індексу інфляції за період з вересня 2016 року по січень 2018 року, включно, наростаючим підсумком складає 122,2% , перевірний судом за допомогою системи "Законодавство" та відповідає встановленому таким чином, розмір втрат від інфляції складає: 235042,12 гривень X 122,2% = 287221,47 гривень - 235042,12 гривень = 52179,35 грн.;

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди - відповідача-1 у цій справі - Веселівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області полягає у винесенні ним у виконавчому провадженні ВП №50406625 незаконних постанов про стягнення з ТДВ "Веселівський елеватор" виконавчого збору в сумі 235 042,12 грн. від 28.07.2016р. та від 15.05.2017р., які скасовані з підстав їх невідповідності закону господарським судом Запорізької області у справі №908/3164/15 ухвалами від 25.10.2016р. та 08.08.2017р., відповідно, та які залишені без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій;

в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, полягає у тому, що внаслідок незаконного стягнення Веселівським РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області з ТДВ "Веселівський елеватор" у якості виконавчого збору грошових коштів у розмірі 235 042,12 грн., вони були неправомірно вилучені з його володіння та користування, він був позбавлений протягом тривалого часу можливості вільно ними розпоряджатись у господарському обороті, в тому числі вживати заходів щодо запобігання їх знеціненню та отримання прибутку. Внаслідок такого незаконного вилучення вказана сума грошових коштів знецінилась внаслідок інфляційних процесів в Україні за період з вересня 2016р. по січень 2018р. в розмірі офіційно встановленого індексу інфляції на суму 52179,35 грн.

г) для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади в порядку ст. ст. 1173, 1174 наявність вини не є обов'язковою.

Також приймаючи рішення суд враховує, що після скасування господарським судом Запорізької області ухвалою від 25.10.2016р., яка набрала чинності після завершення її апеляційного перегляду Донецьким апеляційним господарським судом 30.11.2016р., постанови державного виконавця від 28.07.2016р. про стягнення виконавчого збору позивач звертався до Веселівського РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області із заявою за № 128 від 09.12.2016р. про повернення незаконно стягнутих з нього коштів у розмірі 235042,12 грн. на підставі скасованої судом постанови державного виконавця, яка отримана органом ВДВС 09.12.2016р. за вхідним №1790/16.14-38, але залишена без виконання та без відповіді навіть за обставин, що Вищим господарським судом постановою від 17.02.2017р. підтверджено законність вказаних судових рішень щодо ухвали від 28.07.2016р.

Вказані кошти у розмірі 235 042,12 грн. лише 15.05.2017, 16.05.2017 та 21.06.2017 були повернуті і не на рахунок позивача, а на депозитний рахунок Веселівського РВ ДВС органом Державного казначейства, проте замість їх повернення на рахунок позивача, 15.05.2017 р. державним виконавцем Веселівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізької області ОСОБА_2 повторно винесено незаконну постанову про стягнення з ТДВ "Веселівський елеватор" виконавчого збору в сумі 235042,12 грн., яка в подальшому також визнана недійсною Господарським судом Запорізької області.

Згідно з наказом Мінекономіки (з 2005 р.) від 08.12.2010р. № 1551 "Деякі питання прогнозування цінової ситуації на споживчому ринку", індекс споживчих цін (індекс інфляції) характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базовим.

Таким чином, внаслідок зміни у часі рівня цін на товари і по слуги у бік збільшення відбувається знецінення реальної купівельної спроможності грошових коштів, оскільки на однакову кількість одиниць грошових коштів особа має змогу придбати меншу кількість товарів (послуг), а отже зазнає збитків.

Щодо залучення Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області у якості належного відповідача у справі суд виходить з того, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади. Відшкодування шкоди, що є предметом даного позову, може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету, що також зазначено у рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2001 від 03.10.2001р. у справі №1-36/2001.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, а зі змісту статті 25 цього Кодексу вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Статтею 112 Бюджетного кодексу України визначено повноваження Державної казначейської служби України з контролю за дотриманням бюджетного законодавства, зокрема встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює ведення бухгалтерського обліку всіх надходжень і витрат державного бюджету та місцевих бюджетів, складанням та поданням фінансової і бюджетної звітності.

Приписами п. 2 ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011р., порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (п.п. 2 п. 35 Порядку).

Зі змісту пункту 36 Порядку випливає, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

У відповідності до "Положення про Державну казначейську службу України", яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015р., (п. 1) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Таким чином, управління наявними коштами Державного бюджету України, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України. Казначейство виступає відповідачем у справах, пов'язаних з виплатою з державного бюджету певних коштів як особа, на яку законодавством покладено відповідальність за виконання державою відповідних бюджетних зобов'язань, а не як особа, відповідальна від імені держави за неправомірні дії.

Крім цього, суд також враховує правову позицію, висловлену у п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" , яким визначено, що у розгляді позовів про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1174 Цивільного кодексу України, маючи на увазі, що в таких випадках відповідачами можуть бути відповідні органи Державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державної казначейської служби України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а саме до органу казначейства за місцезнаходженням органу, яким заподіяно шкоду, яким у Веселівському районі Запорізької області є Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області, а доводи останнього щодо того, що він не є належним відповідачем у справі судом до уваги не приймаються.

Доводи відповідача-2 відносно того, що цивільне законодавство не може застосовуватись до бюджетних відносин, відповідно до ст. 1 ЦК України, а також його ж посилання на той факт, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, зокрема ч 2 ст. 625 ЦКУ, судом до уваги не приймається, оскільки у цій справі спір виник не у відносинах повязаних із складанням, формуванням, чи виконанням будь-якого бюджету, а у звязку із виникненням цивільних прав та обов'язків внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі, що передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України, до того ж позивач обґрунтовує свої позовні вимоги не посиланням на ст. 625 ЦК України, а, як вказувалося вище, з підстав завдання шкоди (збитків) неправомірними діями державного органу.

Крім цього, суд враховує, що спірні деліктні правовідносини є позадоговірними і не передбачають наявності грошового зобовязання органів ВДВС чи Казначейської служби перед позивачем і з ним не пов'язані, а виникли внаслідок та з самого факту завдання збитків позивачу неправомірними діями відповдіача-1 та полягають у знеціненні грошових коштів внаслідок інфляційних процесів у державі, які безпідставно не були своєчасно повернуті позивачу.

Контррозрахунку спірної суми відповідачами суду не надано, як і доказів сплати суми завданої шкоди позивачу.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-1 - Веселівський РВ ДВС ГТУЮ в Запорізькій області, оскільки спір виник внаслідок його неправомірних дій.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у Веселівському районі Запорізької області (72202, смт.Веселе, вул. Олександра Кириченка, 4-А, Веселівського району Запорізької області, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Веселівський елеватор (72201, смт. Веселе, вул. Чарівна, 1, Веселівського району Запорізької області, ) 52 179 (п'ятдесят дві тисячі сто сімдесят дев'ять) грн. 35 коп., шкоди що полягає у знеціненні неправомірно стягнутих у Товариства з додатковою відповідальністю Веселівський елеватор (72201, смт. Веселе, вул. Чарівна, 1, Веселівського району Запорізької області, ) грошових коштів, внаслідок дії інфляційних процесів, завданої неправомірними діями Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (72202, смт. Веселе, вул. Центральна, 202, Веселівського району Запорізької області, ). Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. Стягнути з Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (72202, смт. Веселе, вул. Центральна, 202, Веселівського району Запорізької області, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Веселівський елеватор (72201, смт.Веселе, вул. Чарівна, 1, Веселівського району Запорізької області, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повне рішення складено: 04.04.2018 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.