ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2018 року м. Дніпро Справа № 904/9845/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Вечірко І.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від відповідача: Лаврентьєв Є.О., довіреність № 1 від 26.12.2017 р., адвокат;

представник позивача з`явився в судове засідання без належних повноважень,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дідик Єгора Степановича, м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2018 року у справі № 904/9845/17, ухвалене суддею Кеся Н.Б., повний текст якого складений 22.01.2018 року,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "ЮВІЛЕЙНИЙ", смт. Слобожанський, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Дідик Єгор Степанович, м. Дніпро

про визнання договору оренди продовженим,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "ЮВІЛЕЙНИЙ" (далі - Позивач) до Фізичної особи-підприємця Дідик Єгор Степанович (далі - Відповідач), в якій просить господарський суд:

- визнати Договір оренди частини нежитлового приміщення № 525-14/9 від 17 грудня 201 продовженим до 01 січня 2019 року;

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Дідика Єгора Степановича (ІПН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "Ювілейний" () суму сплаченого судового збору в розмірі 1 600, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що враховуючи приписи ст. 284 ГК України та ст. 764 ЦК України, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2018 року у справі №904/9845/17 (головуючий суддя Кеся Н.Б.) позов задоволено, визнано Договір оренди частини нежитлового приміщення №525-14/9 від 17 грудня 2014 продовженим до 01 січня 2019 року. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Дідика Єгора Степановича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "Ювілейний" суму сплаченого судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням Фізична особа-підприємець Дідик Єгор Степанович звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю та ухвали нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що протягом січня - жовтня 2017 року між Відповідачем та Позивачем тривали переговори, в ході яких Відповідач наполягав на істотному збільшенні розміру орендної плати, як основної умови для укладення нового договору оренди. Позивач відмовився приймати умови Відповідача і на власний розсуд намагався незначно збільшити розмір орендної плати в односторонньому порядку, що не влаштовувало Відповідача. Отже, Відповідач у формі усної заяви, а також шляхом відмови від підписання наданих орендарем додаткових угод заперечував проти продовження договору оренди на тих умовах, на яких він був укладений 17.12.2014 року.

Вважає, що висновки господарського суду не відповідають обставинам справи, оскільки Відповідачем було озвучено Позивачу вимогу про істотне збільшення розміру орендної плати як умову укладання нового договору оренди, та ні в якому разі не йшлося про зміну вже існуючого договору, як про це зазначив господарський суд, який з огляду на приписи ст.764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України зобов'язаний був прийти до висновку про доведеність факту існування заперечень наймодавця щодо продовження користування наймачем орендованим майном.

Висновки господарського суду, зазначені в мотивувальній частині рішення, про помилковість твердження Відповідача про те, що правовідносини між сторонами з 01.01.2017 року припинилися внаслідок закінчення строку дії договору і обмежувалися узгодженням оренди кожного разу на один місяць, оскільки наявність саме такої домовленості між сторонами суд не вбачає, не відповідають обставинам справи, бо про наявність зазначених обставин (домовленість сторін щодо узгодження оренди кожного разу на один місяць) сторони по справі взагалі не повідомляли суд, і Відповідачу невідомо, з яких підстав суд посилається на них в рішенні, вказуючи, що це є твердженням Відповідача.

Окрім того, Позивач невірно тлумачить умови Договору оренди від 17.12.2014 року, посилаючись у позовній заяві на автоматичну пролонгацію його дії, в той час, як пунктом 10.1. Договору оренди чітко визначено, що Договір діє до 01 січня 2017 року, а п.10.2. однозначно встановлює, що умови даного Договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу. Проте, жодного письмового документу про зміну строку дії договору оренди між сторонами складено не було, а отже обґрунтування позовних вимог автоматичною пролонгацією строку дії договору є неналежним.

Товариство з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "ЮВІЛЕЙНИЙ" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що твердження Відповідача стосовно того, що спір між сторонами виник не в жовтні 2017 року, а на початку січня 2017 року, не відповідає дійсності, оскільки після закінчення первинного договору оренди між сторонами велись переговори щодо продовження цього договору та збільшення орендної плати. Позивачем готувались та надавались Відповідачу додаткові угоди щодо збільшення орендної плати та продовження строку дії Договору оренди, але Відповідач жодного разу не повертав підписані додаткові угоди. Доказом того, що Відповідача влаштовували суми орендної плати є те, що він приймав щомісячні платежі та ніяких претензій/вимог/листів/заперечень/пропозицій на адресу Позивача до 12.10.2017 року не надсилав.

Позивач наполягає на тому, що Відповідач протягом січня 2017 року, більш того до жовтня 2017 року не заперечував проти продовження Договору оренди, в тому числі шляхом усної заяви. Даний факт не відповідає дійсності, оспорюється Позивачем, та не визнавався представниками Позивача в судових засіданнях суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.02.2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 13.03.2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 року через неявку представників сторін розгляд справи відкладено на 12.04.2018 року.

В судовому засіданні 12.04.2018 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

17.12.2014 року між Фізичною особою-підприємцем Дідик Єгором Степановичем (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "ЮВІЛЕЙНИЙ" (Орендар) було укладено Договір оренди частини нежитлового приміщення №525-14/9, (а.с. 8-10).

Відповідно до п. 1.1. договору Орендодавець надає, а Оренда приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення (далі-об'єкт, що орендується, об'єкт оренди тощо):

адреса: 52005, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт Ювілейне, вул.Совхозна, 44-а;

загальна площа: 100,00 кв.м;

будівля належить Орендодавцю на праві власності згідно Договору дарування (п. 1.1, пп. 1.1.1-1.1.2 Договору).

Згідно п. 3.1. договору термін оренди складає 24 місяці з моменту прийняття об'єкта, що орендується.

Згідно з п. 4.1. договору розмір орендної плати за весь об'єкт, що орендується, складає 11500,00 грн. за місяць. Платежі здійснюються незалежно від господарської діяльності.

Орендна плата сплачується Орендарем щомісячно в безготівковому порядку Орендодавцю за поточний місяць не пізніше 5 числа кожного поточного місяця. За даним фактом Орендодавцем складається акт надання послуг, який підписується Сторонами (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.3 та підпунктом 4.3.1 цього пункту договору сторонами було узгоджено, що розмір орендної плати може переглядатися сторонами шляхом підписання відповідної додаткової угоди до цього договору не частіше ніж один раз протягом півріччя за згодою сторін у разі:

- зростання офіційного курсу долара США до гривні більше ніж на 20% протягом 30 (тридцяти) календарних днів поспіль. Якщо сторони не дійдуть згоди щодо нового розміру орендної плати на протязі 30 днів з дати отримання пропозиції іншої сторони, то договір має бути розірваний через 30 календарних днів. На дату підписання цього Договору офіційний курс долара США до гривні становить 15,77 грн. за 1 долар США.

Згідно п. 10.1 договору договір набуває чинності з 17.12.2014 року і діє до 01.01.2017 року.

З акту приймання-передачі частини нежитлового приміщення від 01.01.2015 року вбачається, що Орендодавець здав, а Орендар прийняв частину нежитлового приміщення (а. с.9).

З матеріалів справи вбачається, що 11.10.2017 року Фізичною особою-підприємець Дідик Єгором Степановичем на адресу ТОВ м'ясокомбінат "ЮВІЛЕЙНИЙ" було направлено лист №01/17, в якому вказує про те, що як убачається з Акту приймання-передачі частини нежитлового приміщення. складеного та підписаного Орендодавцем та Орендарем, прийняття об'єкта, що орендується відбулося 01.01.2015 року, а отже кінцевою датою дії Договору оренди є 01.01.2017 року. Пунктом 10.1 Договору оренди передбачено, що Договір набуває чинності з 17.12.2014 року і діє до 01.01.2017 року. Оскільки переговори, які тривали між Орендодавцем та Орендарем щодо укладення договору оренди на новий строк не закінчилися досягненням згоди щодо істотних умов орендних, правовідносин, підприємець вважає за необхідне вимагати звільнення та передачі орендованого приміщення Орендодавцеві протягом 30 календарних днів з моменту отримання Орендарем даного листа. Так, Відповідач просив Позивача забезпечити явку уповноваженого представника Орендаря для підписання акту здачі-приймання орендованого приміщення на 30 календарний день з моменту отримання даного листа (а.с. 10).

09.11.2017 року ТОВ м'ясокомбінат "ЮВІЛЕЙНИЙ" на адресу Фізичної особи-підприємця Дідик Є.С. направив відповідь на лист щодо орендних відносин , посилаючись на ст. 764 ЦК України та ст. 284 ГК України, а також зазначивши, що права на односторонню відмову від Договору оренди або його дострокове розірвання в односторонньому порядку у Відповідача не виникало ані в силу норм закону ані в силу положень укладеного договору оренди. Позивачем було повідомлено відповідача, що кінцевою датою дії укладеного між сторонами договору оренди №525-14/9 від 17.12.2014р. є 01.01.2019 року (а.с. 11).

16.11.2017 року Відповідачем було направлено Позивачу вимогу про негайне звільнення приміщення, в якій зазначено, що на момент припинення дії договору 01.01.2017 року Орендарем не було направлено на адресу Орендаря жодних повідомлень, в яких би були відображені: намір скористатись своїм переважним правом; істотні умови такого продовження. Так, договір оренди припинив свою дію 01.01.2017р. Таким чином, Сторони погодили, що будь-які зміни до договору, в тому числі, і зміни щодо строку його дії, можуть бути змінені лише за умови укладання окремого письмового документу. В свою чергу, сторонами не було вчинено жодних дій на укладення додаткових угод, в яких визначалась би пролонгація дії договору. А відповідно, вказаний договір не може вважатись продовженим без обов'язкового укладання письмового документу. Однак, в подальшому сторонами частково виконувались зобов'язання, які в сукупності можна вважати такими, що відповідають умовам договору найму, в розумінні положень чинного законодавства України. Відповідач звертає увагу, що чинне законодавство не пов'язує необхідність укладання окремого (певного) документу на підтвердження зобов'язань сторін. Наявність договірних відносин може бути: встановлена і за відмінними від форми класичного договору документами: актами виконаних робіт, рахунками, листами, телефонограмами, тощо. Так, щомісяця, з січня 2017 року - після закінчення дії основного договору сторонами укладались акти виконаних робіт, в яких, зокрема відображались істотні умови договору оренди: предмет - об'єкт оренди, строк - 1 місяць, і сума оплати за відповідний місяць. Зважаючи на вказане, Відповідач вважає, що кожен із цих актів можна по своїй суті вважати окремим договором оренди зі строком дії на 1 місяць. Так, 11.10.17р. Орендарю було направлено припинення дії відповідного договору - за жовтень місяць (а.с. 42-44).

18.11.2017 року Відповідач направив Позивачу пропозицію про укладення нового договору оренди частини нежитлового приміщення, яким визначено істотні умови договору. Текст договору додається в двох примірниках, по одному екземпляру для кожної із сторін (а.с. 45-46).

У відповідь на лист від 18.11.2017 року Позивач направив Відповідачу лист від 22.11.2017 року, в якому повідомив про те, що дійсно між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір оренди частини нежитлового приміщення №525-14/9 від 17.12.2014р. з первісним строком дії до 01.01.2017р. Проте, Відповідачем після зазначеної дати та до 22.11.17р. не вживались заходи щодо повернення орендованого майна з нашого платного користування, ним приймались платежі за оренду майна та платежі в рахунок відшкодування вартості наданих комунальних послуг. Також, Позивач повідомив про відсутність між Позивачем та Відповідачем переговорів щодо зміни існуючих або встановлення нових істотних умов орендних відносин за укладеним вище Договором оренди. Права на односторонню відмову від Договору оренди або його дострокове розірвання в односторонньому порядку у Відповідача не виникало ані в силу норм закону ані в силу положень укладеного Договору оренди. Таким чином, виходячи з вищенаведеного та керуючись прямими нормами Закону Позивач повідомив, що кінцевою датою дії укладеного між нами Договору оренди №525-14/9 від 17.12.2014р. є 01 січня 2019 року та просить Відповідача належним чином та відповідно до умов Договору оренди виконувати прийняті на себе зобов'язання. Тобто пропозиція щодо укладання нового договору оренди при наявності чинного та діючого між Сторонами Договору оренди частини нежитлового приміщення №525-14/9 від 17.12.2014р. на запропонованих Відповідачем у Додатку до листа від 18.11.17р. не є доречною та не може бути прийнята (а.с. 47).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано докази виконання ним грошових зобов'язань згідно з договором до 01.01.2017р., а також докази сплати орендних платежів після 01.01.2017р., зокрема, платіжні доручення №125 від 05.01.2017р., №1824 від 07.02.2017р., №3212 від 06.03.2017р., №6513 від 06.04.2017р., №8012 від 11.05.2017р., №9557 від 07.06.2017р., №11245 від 06.07.2017р., №12732 від 04.08.2017р., №14280 від 05.09.2017р., №15684 від 02.10.2017р., №17785 від 08.11.2017р., №17866 від 09.11.2017р. (а.с. 12-23).

Після 01.01.2017 року позивачем було сплачено 361 500,00 грн.

Причиною спору у даній справі є незгода Відповідача визнати факт продовження дії договору оренди на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що Позивач продовжував користуватися спірним приміщенням після закінчення строку дії договору оренди протягом місяця і за відсутності відповідної заяви з боку Відповідача протягом цього терміну.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Правовідносини сторін виникли з приводу користування майном за договором оренди.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Орендні відносини у сфері господарювання регулюються статтею 283 ГК України, відповідно до пункту 1 якої за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Пунктом 6 цієї статті визначено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так стаття 759 Цивільного кодексу України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з п.4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до зазначених вище статей ЦК та ГК України, якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення строку договору оренди, то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Таким чином, підставою для продовження відносин найму стосовно орендо давця є, по суті, його мовчазна згода, яка виявляється у відсутності заперечень і вимог до орендаря повернути орендоване майно протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди, з боку ж орендаря бажання продовжувати відносини оренди висловлюється активними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору оренди.

Матеріали справи свідчать про те, що Позивач продовжував користуватися спірним приміщенням після закінчення строку дії договору оренди протягом місяця і за відсутності відповідних заперечень з цього приводу з боку Відповідача протягом цього терміну. Отже, договір оренди у зв'язку з цим вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Матеріали справи також свідчать, що після закінчення встановленого договором строку орендні правовідносини між сторонами тривали, оскільки Позивач не тільки продовжував користуватися спірним приміщенням, а й сплачував орендні та комунальні платежі, що підтверджується наданими ним доказами (арк.с.12-23). Відповідач до листопада 2017 року приймав зазначені платежі.

Лише у жовтні місяці 2017 року Відповідачем було направлено до Позивача листа від 11.10.2017 про звільнення приміщення з посиланням на недосягнення згоди щодо істотних умов договору, листом від 16.11.2017 року надіслав вимогу про негайне звільнення приміщення, а 18.11.2017 року надіслав пропозицію про укладення нового договору оренди (а. с.11, 42-44, 47-48).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, з урахуванням того, що:

- матеріали справи не містять жодних доказів того, що протягом січня 2017 року Відповідач заперечував проти продовження дії Договору оренди;

- Позивач наполягає на тому, що Відповідач протягом січня 2017 року, більш того до жовтня 2017 року не заперечував проти продовження Договору оренди, в тому числі шляхом усної заяви, в будь-якій заяві по суті справи (позовній заяві, відповіді на відзив, відзиві на апеляційну скаргу) Позивачем не визнавалася ця обставина;

- Відповідачем не надано жодних заяв про зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору;

- матеріали справи не містять будь-яких додаткових угод, наданих орендарем Відповідачу, про зміну умов договору,

доводи апеляційної скарги про те, що Відповідач у формі усної заяви, а також шляхом відмови від підписання наданих орендарем додаткових угод заперечував проти продовження договору оренди на тих умовах, на яких він був укладений 17.12.2014 року, є безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалам справи.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Спірний Договір оренди частини нежитлового приміщення №525-14/9 від 17.12.2014 року укладений у письмовій формі, тому відповідно до ст. 654 ЦК України зміна даного договору мала бути вчинена лише у письмовій формі.

Саме про це, зазначено у пункту 10.2. Договору, відповідно до якого умови даного договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу.

Оскільки Відповідачем не надано будь-яких письмових доказів наявності протягом січня 2017 року його вимог до Позивача про збільшення розміру орендної плати, як умови укладання нового договору оренди, або про зміну вже існуючого договору, то колегія суддів з вищенаведених підстав вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що Відповідачем було озвучено Позивачу вимогу про істотне збільшення розміру орендної плати, як умову укладання нового договору оренди або про зміну вже існуючого договору.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про помилковість твердження Відповідача про те, що правовідносини між сторонами з 01.01.2017 року припинилися внаслідок закінчення строку дії договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодна із сторін по справі взагалі не повідомляла суд про наявність таких обставин по справі як домовленість сторін щодо узгодження оренди кожного разу на один місяць, та безпідставне посилання на такі обставини господарського суду, який зазначив, що це є твердженням Відповідача, не відповідають дійсності, оскільки саме Відповідач у наявній в матеріалах справи вимозі про негайне звільнення приміщення від 16.11.2017 року № 02/17 зазначив, що в подальшому, після закінчення 01.01.2017 року строку дії договору, сторонами частково виконувалися зобов'язання, які в сукупності відповідають умовам договору найму, в розумінні положень чинного законодавства, а саме щомісяця, з січня 2017 року сторонами укладались акти виконаних робіт, кожен із яких можна по своїй суті вважати окремим договором оренди зі строком дії на 1 місяць (а.с. 42-44).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що Позивач невірно тлумачить умови Договору оренди від 17.12.2014 року, посилаючись у позовній заяві на автоматичну пролонгацію його дії, в той час, як пунктом 10.1. Договору оренди чітко визначено, що Договір діє до 01 січня 2017 року, а п.10.2. однозначно встановлює, що умови даного Договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу, обумовлені тим, що Відповідач змішав норми закону та договору щодо продовження його дії, а також щодо внесення змін до договору.

Так, дійсно згідно п. 10.1 договору договір набуває чинності з 17.12.2014 року і діє до 01.01.2017 року.

Відповідно до пункту 10.2. Договору умови даного договору можуть бути змінені лише за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу.

Договором не передбачено умову про автоматичну пролонгацію договору. В той же час, відповідно до п. 10.5 у випадках, не передбачених даним Договором, сторони керуються нормами чинного законодавства, в тому числі ст. 284 ГК України та ст. 764 ЦК України.

Отже, продовження дії спірного Договору після 01.01.2017 року може мати місце, як у випадку внесення змін до договору щодо строку його дії, для чого, як вірно зазначає скаржник, необхідна взаємна згода сторін з обов'язковим складанням письмового документу, так і у зв'язку із автоматичною пролонгацією строку дії договору, для чого складання додаткового письмового документу не є обов'язковим, що мало місце у даній справі.

27.12.2017р. представник Відповідача подав до справи клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку із відсутністю предмету спору (арк.с. 116), посилаючись на акт приймання-передачі майна №1 від 22.12.2017року.

Частиною 2 ст.795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

З дослідження акту приймання-передачі майна №1 від 22.12.2017року, а також враховуючи пояснення сторін, судом встановлено, що Відповідач передав Позивачеві майно, що знаходилось в спірному приміщенні, проте, вказаний акт не є поверненням саме приміщення. Отже, вважати договір оренди приміщення припиненим за фактом передачі майна, що знаходилось в цьому приміщенні, правові підстави відсутні, тому в задоволенні клопотання Відповідача про закриття провадження у справі господарський суд підставно відмовив.

Заперечення Відповідача про те, що орендні платежі Позивач сплачував на свій розсуд не у розмірі, встановленим договором, правильно відхилено судом з огляду на те, що переплата орендної плати не є порушенням умов договору, може переглядатися і збільшуватися за згодою сторін.

Повернення Відповідачем у листопаді останніх сплачених Позивачем платежів колегія суддів вважає таким, що не доводить припинення оренди, а свідчить про неправомірну односторонню відмову від договору.

Посилання Відповідача на те, що умови договору на даний час не відповідають інтересам орендодавця, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що ці обставини мають вирішуватися у передбачений законом та договором спосіб, який Відповідачем не дотримано. В будь-якому випадку Відповідач не позбавлений можливості ініціювати внесення змін до договору відповідно до п.4.3.1 договору та у разі недосягнення згоди заявити про його розірвання.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дідик Єгора Степановича, м. Дніпро - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2018 року у справі № 904/9845/17 - залишити без змін.

Судові витрати Фізичної особи-підприємця Дідика Єгора Степановича м. Дніпро за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.04.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя І.О. Вечірко