ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.03.2018 м. Ужгород Справа № 907/42/18

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Сінкіної Е.В.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мелвінс Прайм» м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Реглес С.І.С.» с. Буковинка, Мукачівський район

про стягнення штрафу на суму 233524,69 грн.

представники:

позивача ОСОБА_1, представник за довіреністю;

відповідача не зявився

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача зазначену суму як штраф за прострочення поставки опалювального обладнання всупереч умов укладеного сторонами договору поставки від 13.07.17. Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обгрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не забезпечив участі уповноваженого представника в судовому засіданні.

Письмовим відзивом проти позову заперечує, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, хоча не заперечує фактичних обставин справи, що послугували підставою подання позову. Стверджує, що повідомляв позивача про затримку поставки опалювального обладнання по причині затримки виробника, у звязку з чим надсилав проект додаткової угоди, яка позивачем не була підписана, натомість ним була надісланий свій проект додаткової угоди від 15.11.17 із зміною кінцевого терміну поставки товару до 22.11.17 включно. Відповідач стверджує про підписання ним цієї додаткової угоди та надіслання її позивачеві, який не повернув відповідачеві примірник. Вважає, що позивач, сплативши залишок суми вартості обладнання після його поставки, визнав таким чином умови додаткової угоди від 15.11.17.

Крім того, просить суд застосувати приписи цивільного та господарського законодавства в частині зменшення розміру неустойки, прийнявши до уваги ступінь виконання зобовязання відповідачем, причини його неналежного виконання, незначність прострочення та невідповідність розміру неустойки наслідкам порушення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

13.07.17 ТОВ «Мелвінс Прайм» як покупець та ТОВ «РеглесС.І.С.» як постачальник уклали договір поставки опалювального обладнання № 13077 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати товар - котел твердопаливний Radijator R500 у власність покупця, який, у свою чергу, зобов'язується прийняти і оплатити товар ( п. 1.1.договору)

Сторонами визначено, що вартість товару становить 11 444,00 євро, в т.ч. ПДВ 20%, яку покупець сплачує на протязі 5-ти робочих днів від дня підписання договору в розмірі 70% від вартості товару, що становить 8 010,80 євро та на протязі 5-ти робочих днів від дня отримання покупцем повідомлення від постачальника про готовність товару для передачі покупцеві - решту 30% від вартості товару, що становить 3433,2 євро (2.1, 2.2 договору)

Передача товару покупцеві, згідно п. 3.1 договору, здійснюється протягом 30-ти робочих днів від дня сплати покупцем постачальнику попередньої оплати товару передбаченої договором.

Умовами договору встановлено відповідальність сторін, зокрема, за порушення термінів передачі товару встановлено, що постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 1% від вартості товару за кожний день прострочення (п. 4.1. договору).

У ході судового розгляду встановлено, що 02.08.17 на виконання умов договору позивач платіжним дорученням № 2395 перерахував відповідачеві попередню оплату товару на суму 244 649,83 грн., що за офіційним курсом встановленим НБУ становить 8010,80 євро та становить 70 % вартості товару.

20.11.17 відповідач видатковою накладною № РН-Л0111 поставив позивачеві товар, прострочивши його поставку на 66 днів.

21.11.17 платіжним дорученням № 2691 позивач перерахував відповідачеві «кінцеву оплату за котел» на суму 109175,46 грн.

07.12.17 позивач направив відповідачеві претензію з вимогою про сплату суми штрафних санкцій за прострочення поставки товару, яка залишена без відповіді та виконання.

Наведені обставини послугували підставою предявлення даного позову та не заперечуються ніким з учасників процесу.

Вирішуючи даний спір, суд керується відповідними приписами цивільного та господарського законодавства, які належить застосовувати до спірних правовідносин з огляду на їх предмет та субєктний склад.

Так, згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Спірні відносини сторін виникли з договору поставки, за яким відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

З огляду на фактичні обставини справи, які не заперечуються її учасниками, відповідач прострочив поставку товару позивачеві, оскільки поставив такий лише 20.11.17, тобто після спливу визначеного договором строку 3.09.17 на протязі 30 днів з від дня сплати покупцем постачальнику попередньої оплати 2.08.17.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 ГК України).

Аналогічно, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За встановлених судом фактичних обставин справи та з огляду на наведені приписи законодавства, умови договору вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у сумі 233524,69 грн. за прострочення за заявлений період з 15.09.17 по 19.11.17 поставки товару вартістю 353825,29 грн. є обґрунтованими та правомірними, відтак підлягають задоволенню судом.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача про укладення сторонами додаткової угоди щодо зміни строків поставки товару за договором як не доведені належним чином. Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, то суд вбачає підстави для його задоволення з огляду на таке.

За приписами ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічно за приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд, керуючись наведеними приписами законодавства, вважає за можливе зменшити належний до стягнення з відповідача розмір штрафу на 50 %, прийнявши до уваги ступінь виконання відповідачем зобовязання за договором; незначності прострочення у виконанні зобов'язання; заходи, які вживалися відповідачем для попередження порушення строків поставки товару; причини, що призвели до порушення строків поставки; невідповідність розміру штрафу наслідкам порушення. При цьому суд приймає до уваги також позицію представника позивача, висловлену в ході судового розгляду справи, про те, що позивач не заперечує проти застосування судом права зменшення розміру штрафу.

З огляду на викладене до стягнення з відповідача належить штраф за прострочення поставки товару у сумі 116762,34 грн., в іншій частині позовних вимог - відмовити.

За змістом ст. 129 ГПК України судовий збір сплачений позивачем при поданні позову на суму 1762,00 грн. - належить відшкодувати за рахунок відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «РеглесС.І.С.» (89660, Закарпатська область, Мукачівський район, с. Буковинка, буд. 233, ідентифікаційний код 35705749) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мелвінс Прайм» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, будинок 82, офіс 256, ідентифікаційний код 38921814) штраф на суму 116762,34 грн. (сто шістнадцять тисяч сімсот шістдесят дві грн.34 коп.) та суму 1762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гр. 00 коп.) - у відшкодування судових витрат.

2. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 10.04.18.

Суддя Ушак І.Г.