ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.03.2018м. ДніпроСправа № 904/207/18

за позовом Приватного підприємця Абдуллаєва Нахіб Мурсал огли

до Фізичної особи-підприємця Панченко Ніни Іванівни

про стягнення майнової шкоди завданої втратою прийнятого до перевезення вантажу у розмірі 511 246,00 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - Мізевич Д.А. ордер серія ДП №238/000033 від 19.12.17р.

Відповідача - Фесюк Ю.О. ордер серія ДП №225/000004 від 20.02.18р., Панченко Н.І. свідоцтво серія В01 № 261819 від 10.04.97р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача майнову шкоду у розмірі 511 246,00 грн., завдану втратою прийнятого до перевезення вантажу, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем договірних зобов'язань про перевезення вантажу.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що Відповідач будь-яких договірних відносин з перевезення вантажу з Позивачем не мав, відповідно, він є неналежним відповідачем, оскільки Позивач уклав договір з експедитором - ТОВ "МАРЛЕН ГРУПП", яке взяло на себе зобов'язання доставити вантаж до місця призначення. Вантаж знищено в результаті пожежі, яка виникла з незалежних від перевізника обставин, на які він не міг вплинути. При цьому, вантажовідправник, знаючи властивості товару, не забезпечив скріплення, ув'язку, належне (безпечне) пакування вантажу, не вжив заходів протипожежної безпеки, які б дозволили доставити вантаж його одержувачеві без пошкоджень. Після ліквідації пожежі, перевізник повідомив ТОВ "МАРЛЕН ГРУПП" про настання обставин непереборної сили, надіславши йому відповідний лист. З метою встановлення причин пожежі, Відповідач звернувся до експертної установи - Випробувальної пожежної лабораторії у Республіці Дагестан, яка є судово-експертною установою федеральної протипожежної служби МНС Росії. Відповідно до Технічного висновку №22/3-5/154 за фактом пожежі, що відбулася 27.08.17р., наданого зазначеною установою, найбільш ймовірною причиною виникнення пожежі, є нагрів поверхні корпусу причепа-фургона, від механічного тертя з подальшим займанням горючого вантажу всередині причепа-фургона. З метою з'ясування обставин пожежі, Відповідач звернувся до Росгідромецентру. Листом Дагестанського ЦГМС, Відповідачеві повідомлено, що температура повітря в момент пожежі була більше 32 градусів, при цьому максимальна температура ґрунту складала 57,2 градуси. З урахуванням того, що автодорога, на якій відбулася пожежа не знаходиться в тіні, і поверхня автомобіля, як і ґрунт могла нагрітися до 57,2 і більше градусів, що ймовірно й стало причиною займання вантажу. Отже, шкода заподіяна Позивачеві, спричинена не винними діями (чи бездіяльністю) Відповідача, а збігом обставин, які не залежали від Відповідача.

У відповіді на відзив Позивач зазначає, що ТОВ "МАРЛЕН ГРУПП" взяло на себе зобов'язання організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом та в строки, що вказані у заявці Позивача із залученням третьої сторони - перевізника. Відповідно до договірних умов з часу митного оформлення повну матеріальну відповідальність за пошкодження, втрату або крадіжку вантажу несе перевізник в межах чинного законодавства України, статуту автомобільного транспорту, конвенцій. ТОВ "МАРЛЕН ГРУПП", виконуючи свої зобов'язання перед Позивачем, уклало договір № 80 про перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та за її межами. Відповідач зобов'язався здійснити перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом та в термін зазначені у заявці, залучаючи власні транспортні засоби. Відповідно до заявки від 22.08.17р. до договору №80 та міжнародної транспортної накладної (СMR) №030339 від 23.08.17р. Відповідач прийняв вантаж у вантажовідправника та мав доставити Позивачеві. Відповідно до ч.1 ст. 17 "Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Статтею 13 Конвенції визначено, що одержувач вантажу може пред'явити вимоги перевізнику від свого імені. Причина пожежі знаходиться у прямому причинному зв'язку з обов'язками та діями перевізника, Відповідача у справі, так як перевізник, відповідно до законодавства та Договору відповідає за належний стан автомобільного транспорту, яким здійснюється перевезення вантажу. Нагрівання поверхні корпусу причепа-фургона від механічного тертя з послідуючим загоранням - це наслідок винних дій перевізника. Посилання Відповідача на ч.2.ст. 1166 ЦК України та на те, що вантаж втрачено з незалежних від нього обставин, на які він не міг вплинути і, які він не міг відвернути при таких обставинах є юридично не підтвердженими. Крім того, невиконання умов договору через непереборну силу, відповідно до п.7.2. Договору перевезення від 28.07.18р. повинно бути підтверджено Торгівельно промисловою палатою області, в якій ці обставини мали місце. Відповідачем жодного належного доказу на підтвердження цього факту не надано.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09.3.16р. Позивачем з ПАТ "Едем" укладено Контракт №12-0316 на поставку шпалер виробництва ПАТ "Едем", обумовленими партіями, відповідно до Заявок Позивача.

21.04.16р. Позивач (Замовник) з ТОВ "МАРЛЕН ГРУПП" (Експедитором) уклали Договір №21/04 організації перевезень вантажів автомобільним транспортом (далі Договір №21/04), за п.1.2. якого експедитор зобов'язався від свого імені та за рахунок Замовника здійснювати організацію доставки вантажів, залучаючи для здійснення перевезення третю сторону на основі договору, укладеного Експедитором і третьою стороною відповідно до умов даного Договору та Заявок.

Відповідно до п.3.1.5. Договору №21/04 Експедитор зобов'язаний своєчасно доставити ввірений йому вантаж в пункт призначення та видати його Вантажоодержувачеві з дотриманням умов Договору, дотримуючись встановленого законодавством України режиму роботи і відпочинку для водіїв транспортних засобів.

Експедитор не має права передавати свої зобов'язання зі здійснення перевезення вантажів третім особам без письмової згоди Змовника (п.3.1.7. Договору №21/04).

Експедитор звільняється від відповідальності за не доставку, прострочку доставки вантажу у випадку виникнення при виконанні перевезення обставин незалежних від волі Експедитора (якщо вантаж був вилучений, тимчасово затриманий уповноваженими державними органами для огляду, а також у випадку, коли вантаж вилучається, знищується за рішенням компетентних органів (фітосанітарних, епідеміологічних, екологічних, ветеринарних служб, митних органів та ін.). При цьому, такі умови мають підтверджуватися письмовими доказами (п.5.5. Договору №21/04).

28.07.16р. Експедитор з Відповідачем (Перевізником) уклали Договір №80 про перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та за її межами (далі Договір №80).

Перевізник на підставі письмових Заявок від Експедитора виконує транспортне перевезення вантажу шляхом залучення транспортних засобів, які належать Перевізнику, відповідно до умов даного Договору та Заявок (п1.2. Договору №80).

Відповідно до п.3.1.3. Договору №80 Перевізник зобов'язаний подати технічно справний транспортний засіб, який має допуск до перевезень під митними пломбами і печатками, здатний перевозити вантаж, зазначений у Заявці, відповідає санітарним вимогам і нормам країн, по території яких проїде транспортний засіб (при експортно-імпортних перевезеннях), у пункт завантаження і в термін, зазначений у Заявці.

Перевізник через свого представника зобов'язаний контролювати проведення вантажно-розвантажувальних робіт, з метою недопущення перевантаження транспортного засобу більш тоннажу, обумовленого у Заявці, а також перевантаження на осях (п.3.1.5. Договору №80).

Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження, кількість і якість вантажу, який перевозиться та упаковки, правильність і повноту оформлення документів на перевезення вантажу, а також інших документів, оформлення яких передбачено умовами даного Договору, додатків до нього або вимагається відповідно до чинного законодавства України, з моменту відвантаження товару на транспортний засіб (п.5.2.2. Договору №80).

Перевізник звільняється від відповідальності за не доставку, прострочку доставки вантажу у випадку виникнення при виконанні перевезення обставин незалежних від волі Перевізника (якщо вантаж був вилучений, тимчасово затриманий уповноваженими державними органами для огляду, а також у випадку, коли вантаж вилучається, знищується за рішенням компетентних органів (фітосанітарних, епідеміологічних, екологічних, ветеринарних служб, митних органів та ін.). При цьому, такі умови мають підтверджуватися письмовими доказами (п.5.2.5. Договору №80).

За даними Позивача, 23.08.17р. Позивач та ПАТ "Едем" узгодили поставку партії шпалер (далі Товар), ПАТ "Едем" виставило рахунок-фактуру №23/04 та Специфікацію №24 від 23.08.17р. на загальну суму 34 678,50 євро, що за курсом НБУ на вказану дату становило 1 038 621,75 грн. Позивач за поставлений Товар розрахувався, що підтверджується довідкою ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" від 19.12.17р. № 20.1.0.0.0/7-20171219/605.

За транспортною заявкою ТОВ "МАРЛЕН ГРУПП" від 22.08.17р. представник Перевізника (транспортний засіб DAF AE3909EE/AE0930ХО), відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної №030339, одержав товар - шпалери виробництва ПрАТ "Едем", кількість коробів 1013 шт. (14147 рулонів) на суму 34 678,50 євро.

Під час перевезення вантажу, 27.08.17р., на території Російської Федерації, сталася пожежа, загорівся причіп автомобіля Відповідача, внаслідок якої згоріла частина вантажу, про що 27.08.17р. складено акт.

Відповідно до технічного висновку №22/3-5/154 за фактом пожежі 27.08.17р. на причепі автомобіля ДАФ, держ.номер АЕ3909ЕЕ RUS на території поблизу с. Качалай Російської Федерації, найімовірнішою причиною виникнення пожежі могло стати нагрівання поверхні корпусу причепа-фургона від механічного тертя з послідуючим горінням вантажу всередині причепа-фургона.

У листі Дагестанського ЦГМС, № 600 від 12.10.17р., адресованого Відповідачці повідомлено, що температура повітря о 12 год. була більше 32,4оС, об 15 год. - 32.0оС., максимальна температура повітря у цей проміжок часу становила 33,1оС. Максимальна температура ґрунту була 57,2оС.

29.08.17р., під час митного огляду в пункті призначення м. Гянджа, у вантажному відсіку виявлено 510 коробів товару, що підтверджується Актом митного огляду №10801060/300817/000897.

За розрахунком Позивача, вартість знищеного товару (вантажу) прийнятого до перевезення становить 17 070 євро, що станом на 23.08.17р. за офіційним курсом НБУ становить 511 246,00 грн.

Відповідач не відшкодував Позивачеві завдану матеріальну шкоду.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввіреній їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містить ст. 909 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб.

Статтею 924 ЦК України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно зі ст. 17 "Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 19.05.1956р. (далі Конвенція) Перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути. Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Конвенції якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Крім того, підлягають відшкодуванню перевізником: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає (ч.4 ст. 23 Конвенції).

Статтею 25 Конвенції передбачено, що у випадку пошкодження вантажу перевізник сплачує суму, що відповідає знеціненню вантажу, яке обчислюється з вартості вантажу, яка встановлена відповідно до пунктів 1, 2 і 4 статті 23. Розмір компенсації не може, однак, перевищувати:

a) у випадку пошкодження всієї відправки, суми компенсації, яка підлягала б сплаті при втраті всього вантажу;

b) у випадку пошкодження лише частини відправки, суми, яка підлягала б сплаті при втраті тієї частини вантажу, яка виявилася пошкодженою.

Згідно з п. 2.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.01р. № 1306 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи сторін, суд не приймає позицію й доводи Відповідача, а погоджується з Позивачем.

Так, Заперечення Відповідача про те, що він є неналежним відповідачем, оскільки договір перевезення укладався не з Позивачем, а з Експедитором, який несе відповідальність за вантаж перед Позивачем, спростовується наведеними вище положеннями чинного законодавства, що стосується перевезення вантажів, відповідно до яких, саме Перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту завантаження до моменту його видачі Вантажоодержувачеві, а також тим, що договір перевезення укладався на користь Позивача, як одержувача вантажу. Тому, претензію Перевізникові мають право пред'явити як Експедитор, безпосередньо з яким мав договірні стосунки Перевізник (Відповідач), так і Вантажоодержувач (Позивач), безпосередньо якому завдано шкоду несхоронним перевезенням.

Твердження Відповідача про вину Вантажовідправника, який, знаючи властивості товару, не забезпечив скріплення, ув'язку, належне (безпечне) пакування вантажу, не вжив заходів протипожежної безпеки, які б дозволили доставити вантаж його одержувачеві без пошкоджень, судом не приймаються, оскільки Позивач не надав суду доказів звернення Перевізником до Вантажовідправника з претензіями з наведених питань під час прийняття товару до перевезення, при цьому, знаючи який саме вантаж буде перевозитися - шпалери (заявка від 22.08.2017 до Договору № 80). Крім того, відповідно до п. 2.3. Правил дорожнього руху перед виїздом водій зобов'язаний перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Щодо заперечень про виникнення пожежі не з вини Відповідача, суд виходить з того, що пошкодження вантажу прийнятого для перевезення, у тому числі внаслідок пожежі, входить до професійних ризиків перевізника (Відповідача). У зв'язку з цим, перевізник, з урахуванням прийнятого до перечення вантажу, мав би вжити усіх залежних від нього заходів для забезпечення схоронного перевезення (обробки кузова автомобілю (причепу) спеціальними засобами, зміни графіку роботи водія, здійснюючи перевезення у нічний час, коли температура навколишнього середовища значно нижча, ніж вдень, тощо). Однак, до матеріалів справи таких доказів Відповідач не додав.

Стосовно розміру спричиненої шкоди Відповідач заперечень не подавав, однак, виходячи з вартості знищеного вантажу і курсу гривні до євро станом на 23.08.17р., розрахунок Позивача суд визнає правильним.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Панченко Ніни Іванівни, 51905, АДРЕСА_2 (код НОМЕР_2) на користь Абдуллаєва Нахіб Марсал огли, Республіка Азербайджан, 374700, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) 511 246,00 грн. - боргу, 7 668,69 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.04.2018

Суддя С.Г. Юзіков