ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/10497/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 24.05.2017 (головуючий суддя : Кондратова І.Д., судді: Могил С.К., Стратієнко Л.В.) у справі № 904/10497/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет"

про стягнення 138 695,00 грн.,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - ПАТ "Укрзалізниця", позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" (надалі - ТОВ "Елітмет", відповідач) 138695 грн. штрафу за неправильне зазначення у накладній №33475252 від 15.05.2016 року маси відправленого вантажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.ст. 6, 23, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 (надалі - Статут залізниць), п. 2.3. Правил оформлення перевізних документів та п.п.5, 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року N 644.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 року у справі № 904/10497/16 (суддя Загинайко Т.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді Джихур О.В., суддів: Сизько І.А., Широбокова Л.П.), позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 69347,50 грн. штрафу. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт невідповідності маси вантажу проти зазначених даних у накладній і відсутність ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення засвідчується комерційним актом, який складено та підписано уповноваженими особами залізниці із дотриманням вимог чинного законодавства, тому позивач на підставі ст.ст. 118, 122, 129 Статуту залізниць України правомірно нарахував позивачу відправнику (відповідачу) штраф у п'ятикратному розмірі перевізної плати. Водночас, беручи до уваги те, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі і позивач не надав доказів понесення ним збитків внаслідок невірно зазначеної маси вантажу, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, дійшов висновку про зменшення розміру штрафу на 50 % до 69347,50 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2017 у справі №904/10497/16 рішення місцевого та постанова апеляційного суду скасовано, прийнято нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця штраф у розмірі 2 344,14 грн. В решті позову відмовлено. Визначено новий розподіл судових витрат.

Приймаючи нове рішення суд касаційної інстанції посилаючись на ч.2 ст.549 ЦК України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, тобто, за загальним правилом штраф обраховується не з загальної вартості послуг (робіт, товарів), а з вартості послуг (робіт, товарів), які виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Вищий господарський суд України послався, що штраф за неправильно зазначену у накладній масу має визначатися виходячи з вартості провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу та здійснив свій розрахунок розмір штрафу, який підлягає стягненню з відправника у зв'язку із зазначенням у накладній маси вантажу на 1200 кг менше фактичної маси вантажу, становить 2344,14 грн. (5х468,83 грн.) , задовольнив позовні вимоги в зазначеній сумі. При цьому вказав, що з наданого позивачем розрахунку штрафу, який визнаний правильним та обґрунтованим судами обох інстанцій, вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено з вартості провізної плати всього вантажу, що прямо суперечить ч. 2 ст. 549 ЦК України, а також не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватися зобов'язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України).

14.12.2017 заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 24.05.2017 у справі № 904/10497/16 була направлена до Верховного Суду України.

У заяві заявник просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 24.05.2017 та залишити в силі постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 у справі №904/10497/16.

В обґрунтування заяви додані копії постанов Вищого господарського суду України від 27.11.2017 у справі №917/278/17 та від 18.10.2017 у справі №905/359/17, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права у подібних правовідносинах.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2018 року у справі № 904/10497/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

За приписами підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Ухвалою Верховного Суду від 07.02.2018 року допущено справу №904/10497/16 до провадження Верховного Суду; відкрито провадження за заявою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 24.05.2017 у справі № 904/10497/16; витребувано матеріали справи №904/10497/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" про стягнення 138695,00 грн. з Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до положень частини 2 статті 11122 ГПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) після надходження витребуваних матеріалів справи та завершення інших підготовчих дій суддя-доповідач виносить ухвалу про призначення справи до розгляду Верховним Судом України.

19.03.2018 Верховний Суд постановив ухвалу про прийняття справи №908/2671/13 до провадження та здійснення її перегляду без повідомлення та виклику учасників справи, при цьому відмовивши позивачу у задоволенні клопотання про визнання явки повноважених представників заявника обов'язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені заявником доводи, Верховний Суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, яка розглядається, заявлені вимоги позивача по справі про стягнення штрафу у розмірі згідно зі ст.118, 122 Статуту, яка передбачає, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Заявник вважає, що з відповідача слід стягнути суму штрафу в розмірі 138695грн. за неправильне зазначення у накладній № 33475252 від 15.05.2016 року маси відправленого вантажу. Розмір штрафу нарахований на підставі комерційного акту № 001369/198/9 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці за невірно вказану у накладній масу вантажу на підставі ст.ст. 122, 118 Статуту залізниць відправнику у розмірі п'ятикратної провізної плати: 27739 грн. х5 = 138695 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанцій, виходив з того, що оскільки спірні відносини сторін виникли при перевезенні вантажів залізницею, тому регулюються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, який визначає обов'язки, права і відповідальність залізниці, а також підприємств, організацій, установ, які користуються залізничним транспортом. В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Згідно частини 1 статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційним актом від 19.05.2016р. НА №001369/198/9 засвідчено факт розбіжності маси вантажу, зазначеної у перевізному документі від 15.05.20156р. №33475252, з фактичною на 1 200 кг, а також вказано, що вантаж маркований вапном, маркування не пошкоджене. Згідно накладної від 15.05.20156р. №33475252 провізна плата за вагон №68700061 становить 27739грн. 00 коп., тому штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати становить 138695 грн. При цьому, місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача та на підставі п.3 ст.83 ГПК України зменшив розмір штрафу на 50% до 69 347, 50 грн.

Суд касаційної інстанції в постанові від 24.05.2017 не погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно розрахунку розміру штрафу зазначивши наступне.

"Стаття 122 Статуту встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту, яка передбачає, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Отже, сума штрафу визначена у п'ятикратному розмірі до вартості провізної плати, що дорівнює 500% цієї вартості. При цьому, статут не містить приписів стосовно того, що є базою нарахування штрафу, зокрема, вартість провізної плати всього вагону чи вартість провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу, виявленої залізницею при перевірці.

Водночас, зміст загального поняття штрафу наведено у ч.2 ст.549 ЦК України, яка передбачає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Тобто, за загальним правилом штраф обраховується не з загальної вартості послуг (робіт, товарів), а з вартості послуг (робіт, товарів), які виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). І відповідно, зважаючи на те, що інше прямо не передбачено Статутом, штраф за неправильно зазначену у накладній масу має визначатися, виходячи з вартості провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу.

У той же час із наданого позивачем розрахунку штрафу, який визнаний правильним та обґрунтованим судами обох інстанцій, вбачається, що суму заявлених до стягнення грошових коштів було обчислено з вартості провізної плати всього вантажу, що прямо суперечить ч.2 ст.549 ЦК України, а також не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватися зобов'язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, і це встановили суди попередніх інстанцій, що провізна плата вантажу масою 71000 кг становить 27739,00 грн., а фактична маса вантажу - 69800 кг, що на 1200 кг менше, ніж зазначено у накладній, дозволяє зробити висновок про те, що вартість провізної плати недостачі 1200 кг становить 468,83 грн. (27739,00/7100х1200х), а правильний розмір штрафу, який підлягає стягненню з відправника у зв'язку із зазначенням у накладній маси вантажу на 1200 кг менше фактичної маси вантажу, становить 2344,14 грн (5х468,83 грн).

За цих обставин, Вищий господарський суд України, керуючись п. 2 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110 ГПК України, вважав за необхідне скасувати постановлені у справі судові рішення, як такі, що ухвалені з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 118 Статуту, п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог".

Разом з тим, у наданій для порівняння копії постанови Вищого господарського суду України у справі №917/278/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого підрозділу "Знам'янська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Грейн" про стягнення 57395,00 грн. штрафу суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків.

Так, Вищий господарський суд України у постанові зазначив, що висновки судів попередніх судових інстанцій про те, що відповідно ст. 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому касаційний суд погодився з судами попередніх судових інстанцій про встановлення допущення відповідачем порушення, яке полягало у неправильному зазначенні у накладній маси вантажу, тому Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс Грейн" має нести відповідальність згідно з ст. ст. 24, 122 Статуту залізниць України та п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів у вигляді сплати штрафу.

Суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій було встановлено, що відповідач неправильно визначив масу вантажу зазначивши в накладній №44787968 масу меншу на 7300 кг, тому позивач правомірно нарахував штраф у сумі 57395,00 грн., що становить п'ятикратний розмір провізної плати за всю відстань перевезення (що погоджений сторонами у розмірі 11479,00 грн.) за перевезення одного вагону. При цьому касаційний суд вказав, що Закону України "Про залізничний транспорт" не передбачає обчислення штрафу, виходячи з надлишку (нестачі) вантажу.

Також у наданій для порівняння копії постанови Вищого господарського суду України у справі №905/359/17 за позовом ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" до ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" про стягнення штрафу у розмірі 32465,00 грн. суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків.

Залишаючи в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій про повне задоволення позову, касаційний суд погодився з висновками судів, що факт неправильності зазначення маси вантажу підтверджується комерційним актом РА №015157/990 від 26.10.2016, який підписаний належними особами, зокрема: начальником станції, прийомоздавальником. На підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу позивачем відповідачу нарахований штраф у сумі 32465,00грн. із розрахунку: 6493,00грн. (тариф) х 5. Підставою для накладення на відправника відповідальності згідно статті 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту. Посилаючись на ст.ст. 118, 122 Статуту касаційний суд вважав, що штраф за неправильно зазначену масу вантажу складає п'ятикратний розмір провізної плати. При цьому зазначив, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає зі зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, якими чітко визначено розмір штрафу.

За вказаних обставин, касаційний суд вважав висновки судів попередніх інстанцій щодо правомірності вимог позивача про стягнення з відповідача суми штрафу за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній обґрунтованими. Крім того також погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про застосування пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та зменшення розміру стягуваного штрафу до розміру двох провізних плат, що становить 12986,00 грн.

Отже викладене свідчить про неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України та ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Відповідно до п.1 ст.111-16 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент подачі заяви про перегляд:

"Заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з таких підстав:

- неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах."

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться у заяві, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до ч.1 ст.111-23 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017:

"Справи розглядаються Верховним Судом України за правилами, визначеними розділом XII1 цього Кодексу, з особливостями, встановленими цим розділом."

Згідно зі ст.111-7 наведеного Кодексу у зазначеній редакції:

"Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції."

Таким чином, в силу вищенаведених норм саме перевірка і переоцінка доказів та встановлення по новому фактичних обставин справи не відноситься до повноважень Верховного Суду при перегляді судових рішень з підстав неоднакового застосування норм матеріального справа.

Судами встановлено, що у справі, яка переглядається, 15.05.2016р. зі станції відправлення Ізяславль Південно-Західної залізниці відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Елітмет" було здійснено відправлення брухту чорних металів, не пойменованих у алфавіті, на станцію призначення Роя Донецької залізниці за накладною №33475252 у вагоні №68700061; вантажоодержувач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросталь".

Відповідно до накладної №33475252 маса вантажу визначена відправником і становить 71 000 кг.

По проходженні вагону №68700061 через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі акту загальної форми від 19.05.2016р. №301/Вип було встановлено, що при контрольному переважуванні на справних вагонних 150-тонних електротензометричних вагах, що пройшли державну повірку 15.01.2016р., виявлено по документу вага нетто - 71 000 кг, тара - 20700кг, фактично вага брутто - 90 500 кг, тара по документу - 20 700 кг, нетто - 69 800 кг, що менше документа на 1 200 кг; навантаження нижче бортів на 10-20 см; пакетовано, марковано вапном.

Згідно комерційного акту від 19.05.2016р. НА №001369/198/9, складеного на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, на підставі акту загальної форми від 19.05.2016р. №301/Вип станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, залізницею було здійснено комісійне переважування вагону №68700061, під час якого було встановлено наступне: - нетто менше ваги, зазначеної в документі на 1 200 кг; - навантаження нижче бортів на 10-20 см, вантаж пакетовано, марковано вапном, заглиблення відсутні, маркування не пошкоджене; - вагон бездверний, безлюковий, у технічному стані справний; - при повторному переважуванні вагону вага підтвердилась.

Також, з відмітки в комерційному акті від 19.05.2016р. НА №001369/198/9, станції призначення Роя Донецької залізниці про стан вантажу, який прибув з актом попутної станції, вбачається, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено.

На підставі комерційного акту від 19.05.2016р. НА №001369/198/9 станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці за невірно вказану масу вантажу у накладній від 15.05.2016р. №33475252 відправнику нараховано штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати: 27 739 грн. 00 коп. х 5 = 138695грн. 00 коп.

Як передбачено ст. 908 ЦК України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Відповідно до ч.2 ст.1 Статуту залізниць України (далі - Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут визначає права, обов'язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. На підставі цього Статуту Міністерством транспорту України затверджені Правила перевезення вантажів, обов'язкові для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача.

Відповідно до статті 23 Статуту залізниць відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №863/5084.

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (надалі - Правила), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред'явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001р. за №798/5989). У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Згідно з пунктом 2.1 вказаних Правил оформлення перевізних документів, вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати масу вантажу у кілограмах.

Згідно з положенням статті 37 Статуту залізниць України, під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

Пунктом 28 "Правил приймання вантажів до перевезення", зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

В силу приписів частин 1 і 2 статті 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно частини 1 статті 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційним актом від 19.05.2016р. НА №001369/198/9 засвідчено факт розбіжності маси вантажу, зазначеної у перевізному документі від 15.05.2016р. №33475252, з фактичною на 1 200 кг, а також вказано, що вантаж маркований вапном, маркування не пошкоджене.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до частини 1 статті 118 Статуту залізниць України, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України:

"1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання."

Вищевикладене свідчить, що предметом окремого договору, а саме накладної №33475252, було перевезення 71000 кг брухту чорних металів у вагоні №68700061, за що мала бути сплачена провізна плата в розмірі 27739 грн. 00коп.

Відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів відправник був зобов'язаний зазначити в накладній вірну масу всього вантажу, який знаходився у даному вагону, і провізна оплата в даному випадку в накладній визначалася виходячи із маси всього вантажу, який знаходився у даному вагоні.

За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування позивачем до відповідача штрафних санкцій у розмірі п'ятикратної всієї суми провізної плати, визначеної вищевказаною накладною, в зв'язку з невиконанням відправником зобов'язання зазначити в накладній вірну масу всього вантажу, який знаходився у вказаному вагону, відповідає як ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, так і ч.2 ст.549 ЦК України.

Таким чином, висновок Вищого господарського суду України у справі яка переглядається щодо застосування ч.2 ст.549 ЦК України та стягнення штрафу в розмірі 2 344,14 грн., виходячи з вартості провізної плати надлишку (нестачі) маси вантажу є необґрунтованим, а тому постанова ВГСУ від 24.05.2017 підлягає скасуванню, як така, що прийнята з невірним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.111-24 ГПК (в редакції, яка діяла до 15.12.2017):

"За наслідками розгляду справи більшістю голосів від складу суду приймається одна з таких постанов:

1) про повне або часткове задоволення заяви."

Відповідно до ч.1, п.п."б" п.2 ч.2 ст.111-25 зазначеного Кодексу у наведеній редакції:

"Суд задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 11116 цього Кодексу.

За наявності підстав, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 11116 цього Кодексу, суд має право:

2) у разі неправильного застосування судом (судами) норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору:

б) скасувати судове рішення (судові рішення) та залишити в силі судове рішення (судові рішення), що було помилково скасовано судом апеляційної та/або касаційної інстанції."

У зв'язку з викладеним, Верховний Суд доходить висновку про необхідність повного задоволення заяви позивача, скасування постанови Вищого господарського суду України від 24.05.2017 з залишенням в силі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016.

Витрати зі сплати судового збору за подання заяви про перегляд постанови ВГСУ в розмірі 2 704,55 грн. підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.327 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ):

"Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції."

Керуючись статтями 49, 111-14, 111-16, 111-23, 111-24, 111-25 ГПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017), частиною 13 статті 8, підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), Верховний Суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про перегляд судових рішень у справі №904/10497/16 задовольнити повністю.

2. Постанову Вищого господарського суду України від 24.05.2017 у справі №904/10497/16 скасувати повністю.

3. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2016 по справі № 904/10497/16 залишити в силі.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елітмет" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" судовий збір за подання заяви про перегляд судових рішень в розмірі 2 704,55 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський