ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 березня 2018 р. Справа № 903/131/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №903/131/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Тін Імпекс, м. Хмельницький

до публічного акціонерного товариства Електротермометрія, м. Луцьк

про стягнення 345 020 грн.,

За участі представників:

від позивача: ОСОБА_1 Г (дов. № б/н від 23.02.2018р.), ОСОБА_2 (дов. № б/н від 23.02.2018р.),

від відповідача: н/з,

в с т а н о в и в:

27.02.2018р. на адресу господарського суду Волинської області надійшла позовна заява № 24 від 23.02.2018р. товариства з обмеженою відповідальністю Тін Імпекс, в якій товариство просило стягнути із публічного акціонерного товариства Електротермометрія 345 020 грн. заборгованості за переданий товар на підставі договору № 2/01-15 поставки товар від 05.01.2015р.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору № 2/01-15 поставки товару від 05.01.2015р. щодо своєчасного розрахунку за переданий товар.

Ухвалою суду від 02.03.2018р. було відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 28.03.2018 року.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву № 57/1-16 від 19.03.2018р. зазначив, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 345 000 грн. за переданий товар визнає. Однак, не визнає ту обставину, що товар був переданий на підставі договору № 2/01-15 від 05.01.2015р.

В судове засідання 28.03.2018р. представник відповідача не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 984 від 13.03.2018р.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву від 28.03.2018р., в якій від позову в частині стягнення з відповідача 20 грн. відмовився. Просив стягнути із відповідача 345 000 грн. заборгованості.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.1 п. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Згідно з ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Судом перевірено, чи не обмежений представник позивача у повноваженнях на відмову від позову. Повноваження представника на відмову від позову підтверджуються копією довіреності від № б/н від 28.02.2018р., доданою до матеріалів справи.

Оскільки відмова позивача від позову в частині стягнення 20 грн. не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача, інших осіб, відмову судом прийнято.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Беручи до уваги визнання позову відповідачем, що підтверджується відзивом на позовну заяву № 57/1-16 від 19.03.2018р., який підписаний директором ПАТ «Електротермометрія», суд дійшов до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому засіданні 28.03.2018р. на підставі ст. 185 Господарського процесуального кодексу України.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 345 000 грн. підлягає до задоволення з огляду на таке.

05.01.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю Тін Імпекс та публічного акціонерного товариства Електротермометрія було укладено договір № 2/01-15 поставки товару.

Відповідно до р. 1 договору постачальник зобовязувався своєчасно постачати і передавати товар - сплави алюмінію, латунь ливарну в зливках марки ЛС, а покупець зобовязувався приймати товар та своєчасно здійснювати оплату на умовах даного договору. Кількість та вартість товару, а також строки (дати) відвантаження товару вказуються в рахунках-фактурах і накладних на поставлений товар, які є невідємною частиною договору. Товар відвантажується покупцю партіями.

Згідно із п. 3.1. договору ціна на товар вказується в рахунках-фактурах і накладних на кожну поставку. Ціна на товар може бути на протязі строку дії договору змінена за домовленістю сторін.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.2. договору оплата за товар здійснюється покупцем в безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника. Обовязкова передоплата у розмірі 100 %.

Підставою для перерахунку грошових коштів постачальнику є рахунок-фактура постачальника, виписана згідно даного договору.

Згідно із п. 8.1. договору строк дії договору до 31.12.2015р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу було передано латунь ливарну в злитках марки ЛС в кількості 5 000 кг. на суму 685 020,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 623 від 06.10.2017р. та товарно-транспортною накладною № Р623 від 06.10.2017р. Накладні підписані та скріплені печатками сторін без зауважень. У видатковій накладній є посилання на договір поставки товару № 2/01-15 від 01.01.2015р.

Відповідач перерахував позивачу частково вартість отриманого товару на суму 340 000 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 1809 від 05.10.2017р. на суму 200 000 грн., № 1828 від 10.10.2017р. на суму 30 000 грн., № 1842 від 11.10.2017р. на суму 60 000, № 1831 від 11.10.2017р. на суму 50 000 грн.

Сума в розмірі 345 020 грн. за отриманий товар відповідачем залишилась не оплачена.

Водночас, як вбачається із відзиву відповідача № 57/1-16 від 19.02.2018р., відповідач не визнає обставину, що поставка здійснювалась на підставі договору № 2/01-15 від 05.01.2015р.

Із матеріалів справи вбачається, що у видатковій накладній № 623 від 06.10.2017р., яка додана до матеріалів справи, є посилання на договір поставки товару № 2/01-15 від 05.01.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 28.03.2018р. надав пояснення щодо посилання на договір поставки товару № 2/01-15 від 05.01.2015р. у накладній, зазначив, що фактично поставка здійснювалась в позадоговірному порядку, договір № 2/01-15 поставки товару втратив чинність 31.12.2015р., а у видатковій накладній посилання на договір як на підставу передачі товару помилкове.

Отже, між сторонами у справі виникли цивільні права та обовязки на підставі договору купівлі-продажу шляхом підписання накладної на відпуск товару № 623 від 06.10.2017р., як це передбачено п. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, оскільки строк дії договору № 2/01-15 від 05.01.2015р. закінчився, а посилання у видатковій накладній № 623 від 06.10.2017р. на договір № 2/01-15 від 05.01.2015р., з огляду на закінчення строку дії договору, є помилковим.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами, але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Відповідно до цього цивільні права і обовязки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, на думку суду, передача товару відбулась на позадоговірній основі, строку оплати встановлено не було, то відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк виконання зобов'язання не встановлений, боржник повинен виконати обовязок по оплаті в семиденний строк з дня предявлення вимоги кредитором.

07.02.2018р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 13 з вимогою перерахувати заборгованість в розмірі 345 020,00 грн. до 14.02.2018р.

Відповідач заборгованості не перерахував, що і спричинило до звернення позивача з позовом до суду.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів, які б спростовували заборгованість відповідача в розмірі 345 000 грн., або доказів її оплати, сума в розмірі 345 000 грн. підлягає до стягнення із відповідача в повному обсязі.

Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 20 грн. заборгованості на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України підлягає закриттю у звязку із відмовою позивача від позову в цій частині.

Згідно із ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Беручи до уваги викладене, позивачу - товариству з обмеженою відповідальністю Тін Імпекс слід повернути з державного бюджету України 2 587,35 грн. судового збору.

При цьому судом враховано факт відмови позивача від позову в частині стягнення 20 грн. заборгованості.

У звязку із задоволенням позову решта судових витрат на підставі до ст.129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 526, п. 2 ст. 639, ст. 599 Цивільного кодексу України, ст.ст. 129, 191, ч. 1 п. 4 ст. 231, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» (м. Луцьк, вул. Ковельська, 40, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Тін Імпекс( м. Хмельницький, вул. Курчатова, 120А, ) 345 000 грн. заборгованості, 2 587 грн. 65 коп. витрат повязаних з оплатою судового збору.

3. Провадження в частині стягнення 20 грн. заборгованості закрити.

4. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області повернути товариству з обмеженою відповідальністю Тін Імпекс(м. Хмельницький, вул. Курчатова, 120А, ) судовий збір, сплачений квитанцією № 399 від 23.02.2018р. в сумі 2587 грн. 35 коп. (оригінал квитанції № 399 від 23.02.2018р. знаходиться в матеріалах справи № 903/131/18).

Повне рішення складено: 04.04.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя І. О. Якушева