РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2018Справа № 910/750/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Мазурі В.М.

розглянувши справу № 910/750/18

за позовом приватного акціонерного товариства "Квазар";

до публічного акціонерного товариства "Сбербанк";

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа

Верповської Олени Володимирівни;

2) Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за участю представників сторін:

від позивача: Арчаков Д.В., довіреність № 238/А від 12.10.2017р.;

від відповідача: Разумов М.А., довіреність б/н від 26.02.2018р.;

від третіх осіб: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Квазар" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" (надалі - відповідач) про визнання виконавчого напису № 5706 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач під час звернення до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на майно боржника припустився порушень статті 35 Закону України "Про іпотеку" та пред'явив іпотечний договір в редакції, яка втратила чинність. Крім того, постанова Кабінету Міністрів України № 662, яка визначає перелік документів, за якими передбачено стягнення заборгованості у безспірному порядку та керуючись якою приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна видала оскаржуваний виконавчий напис, скасована, а отже, на думку позивача, вимоги відповідача є небезспірними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2018р. відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповську Олену Володимирівну (надалі третя особа-1) та Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі третя особа-2) та призначено підготовче засідання по справі на 22.02.2018р.

16.02.2018р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить в позові відмовити, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог.

21.02.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни надійшли пояснення по справі та копії документів справи Виконавчого напису за реєстрованим №5706 від 30.12.2016р. При цьому, третя особа-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ПрАТ "Квазар" та розглянути справу без участі приватного нотаріуса КМНО Верповської О.В.

До початку судового засідання 22.02.2018р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшли клопотання про витребування у третьої особи - приватного нотаріуса КМНО Верповської О.В., копій документів, які були надані відповідачем для вчинення виконавчого напису № 5706 від 30.12.2016р., та клопотання про витребування оригіналу виконавчого напису № 5706 від 30.12.2016р. для дослідження судом у Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Від представника третьої особи-1 надійшло клопотання щодо відкладення підготовчого засідання для надання часу для подачі додаткових документів по справі.

Присутній у судовому засіданні 22.02.2018р. представник позивача просив задовольнити клопотання, подані через канцелярію суду, клопотання щодо витребування доказів, та проти відкладення розгляду справи не заперечував з огляду не отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, а від третьої особи-1 - пояснень та документів.

Представник відповідача заперечив проти задоволення клопотань позивача та не заперечував щодо відкладення підготовчого засідання у справі.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились. Третя особа-2 письмових пояснень по суті спору не направила.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2018р. суд відклав підготовче засідання у справі № 910/750/18 на 22.03.2018р.

26.02.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач стверджує, що викладені відповідачем у відзиві доводи не спростовують обставини, викладені у позовній заяві.

16.03.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни надійшли пояснення по справі та копії документів справи Виконавчого напису за реєстрованим №5706 від 30.12.2016р., оскільки 21.02.2018р. на адресу суду по справі № 910/750/18 помилково були направлені матеріали, які стосуються предмету спору у справі №910/23408/17.

19.03.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява, в якій позивач зазначає про те, що доводи позивача, викладені у позовній заяві підтверджуються поясненнями приватного нотаріуса, доданими до матеріалів справи.

21.03.2018р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про долучення матеріалів до справи.

Представники третіх осіб своїх представників у судове засідання не направили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.04.2018р.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, з посиланням на правові підстави та докази, зазначені у позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.04.2018р., відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між публічним акціонерним товариством "Квазар" (іпотекодавець) та публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК", іпотекодержатель) укладено іпотечний договір від 08.06.2010р., відповідно до п. 1.1. якого в забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця, які випливають із Договору про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем 29.04.2010р., з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі - основний договір), які (зобов'язання) перелічені у статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним основним договором, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку майно, зазначене в п. 3.1. договору (предмет іпотеки).

Відповідно до п. 3.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є будівля виробничого корпусу № 2 (літ. Т) загальною площею 17 896,60 кв.м, за адресою: місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок № 1-3, яка належить іпотекодавцю на праві власності згідно з Свідоцтвом про право власності серії ЯЯЯ № 355736, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 27 вересня 2005 року на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 27 вересня 2005 року № 1323-В, зареєстрованим за іпотекодавцем в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. 16 липня 2007року за реєстровим № 129-3 в книзі № д 1з-228.

Як вбачається із позовної заяви та матеріалів, доданих до справи, 30.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. вчинено виконавчий напис № 5706, яким запропоновано відповідачу звернути стягнення на будівлю виробничого корпусу № 2 (літ. Т) загальною площею 17 896,60 кв.м, за адресою: місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок № 1-3, реєстраційний номер 0.

Позивач у справі, вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням встановленого законом порядку, виходячи з наступного.

В порушення статті 35 Закону України "Про іпотеку" відповідачем не направлялось на адресу позивача вимоги про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. В результаті цього порушення позивач був позбавлений можливості направити нотаріусу та відповідачу свої заперечення щодо висунутої вимоги відповідача.

Відповідач неправомірно надав нотаріусу для вчинення виконавчого напису копію іпотечного договору в редакції від 08.06.2010р., оскільки цей документ не свідчить про безспірність вимог позивача та не може вважатися борговим документом, оскільки в ньому вказана сума основного зобов'язання в розмірі 8 500 000,00 євро зі строком виконання 28.04.2012 року. В результаті нотаріусом вчинено виконавчий напис в порушення статті 88 Закону України "Про нотаріат", тобто за вимогою, строк пред'явлення якої минув.

Відповідачем не подано до нотаріуса жодних документів, передбачених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», що підтверджують безспірність його вимог станом на 11.10.2016р., оскільки такі документі між сторонами не укладалися. Позивач вважає, що станом на вказану дату його заборгованість складала 1 199 782,09 євро. Наразі спір щодо стягнення заборгованості з позивача розглядається Господарським судом міста Києва по справі №910/15888/17 за відповідним позовом відповідача.

27.12.2017р. відповідачем подано оскаржуваний виконавчий напис до виконання, на підставі чого було порушено виконавче провадження № 55500060. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", в результаті чого пункти 11 та 2 постанови КМУ №1172 виключено, а пункт 1 змінено. Таким чином, документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, не можуть бути іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання та кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями.

Отже, на думку позивача, зважаючи на вищенаведене, оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується із викладеними у позовній заяві доводами та вважає, що підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Так, відповідач зазначає, що 29.07.2016р. на адресу ПрАТ "Квазар" направлялась повідомлення-вимога іпотекодавцю/заставодавцю № 392/5/50 про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010р. До направленої вимоги додавався розрахунок заборгованості.

05.08.2016р. вказана вимога була отримана уповноваженою особою позивача.

Пунктами 6.1., 6.2. іпотечного договору передбачено, що за рахунок предмета іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою згідно зі ст. 2 іпотечного договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення). Банк набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання боржником будь-якого із зобов'язань, зазначених ст. 2 іпотечного договору, воно/и не буде/уть виконане/і або буде/уть виконане/і неналежним чином.

Таким чином, зважаючи на те, що боржником не виконана вимога ПАТ "СБЕРБАНК" та те, що ПрАТ "Квазар" не було надано жодних заперечень з приводу доданих до вимог розрахунків заборгованості, ПАТ "СБЕРБАНК" звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом ініціювання вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі у порядку та спосіб, передбачений умовами іпотечного договору та чинним законодавством України.

Щодо тверджень позивача про те, що для вчинення виконавчого напису було надано лише копію іпотечного договору в редакції від 08.06.2010р., то зазначене твердження спростовується самим змістом виконавчого напису, в якому зазначено про надання нотаріусу копії іпотечного договору з усіма змінами та доповненнями.

Також відповідачем зазначено про те, що твердження позивача про ненадання нотаріусу жодних документів, що підтверджують безспірність вимог не відповідає дійсності, оскільки банком було додано до заяви про вчинення виконавчого напису серед іншого документи, що підтверджують безспірність, а саме: копії письмової вимоги (докази направлення та отримання), оригінали розрахунків заборгованості по кредитному договору, меморіальні ордери на підтвердження факту видачі кредитних коштів, оригінали банківських виписок з рахунків, на яких обліковувалася заборгованість.

Крім того, відповідач наголошує на тому, що посилання ПрАТ "Квазар" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду та Вищого адміністративного суду від 01.11.2017 року є безпідставними, оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у справі № 910/750/18 вчинено 30.12.2016р., тобто до моменту визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. Отже, виконавчий напис було вчинено у відповідності до діючого на той момент нормативного акту.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 50 Закону України "Про нотаріат", спір про право, оснований на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача.

При вчиненні виконавчих написів нотаріуси керуються Цивільним кодексом, Законом України "Про нотаріат", Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Для вчинення виконавчого напису необхідно здійснити перевірку наявності певних умов, за яких може бути вчинена ця нотаріальна дія. Необхідно з'ясувати, чи заборгованість, щодо якої потрібно вчинити виконавчий напис, є передбаченою в Переліку документів.

Щодо безспірності заборгованості слід зазначити, що в основу розмежування "спірної" і "безспірної" заборгованості покладається не власне ставлення позивача (боржника) до пред'явленої вимоги (суб'єктивна ознака), а фактичний характер правовідносин (об'єктивна ознака).

Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012р. та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012р. за № 282/20595.

Відповідно до п. 3.1 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п. 3.2 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172.

Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" та п. 1.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі - Порядок), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.5 Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Відповідно до п. 1 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язань.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 29.07.2016р. на адресу ПрАТ "Квазар" відповідачем направлялась повідомлення-вимога іпотекодавцю/заставодавцю № 392/5/50 про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010р. До направленої вимоги додавався розрахунок заборгованості. 05.08.2016 р. Вказана вимога була отримана уповноваженою особою позивача (копія доказів направлення та отримання вимоги наявні у матеріалах справи).

Цим повідомленням-вимогою ПАТ "СБЕРБАНК" повідомив ПрАТ "Квазар" про існуючу прострочену заборгованість за кредитним договором та попередив про те, що у випадку незадоволення вимоги банку, останній буде змушений задовольнити свою вимогу за рахунок іпотечного/заставного майна, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису.

Відповідно до положень ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодаця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтями 6.1., 6.2. іпотечного договору передбачено, що за рахунок предмета іпотеки банк має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою згідно з ст. 2 іпотечного договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення). Банк набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання боржником будь-якого із зобов'язань, зазначених ст. 2 іпотечного договору, воно/и не буде/уть виконане/і або буде/уть виконане/і неналежним чином.

Таким чином, зважаючи на те, що боржником не була виконана вимога ПАТ "СБЕРБАНК" та те, що ПрАТ "Квазар" не було надано жодних заперечень з приводу доданих до вимог розрахунків заборгованості, ПАТ "СБЕРБАНК" було звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом ініціювання вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі у порядку та спосіб, передбачений умовами іпотечного договору та чинним законодавством України.

Згідно п. 5.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МінЮсту № 296/5 від 22.02.2012р., виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Відповідно до п. 5.3. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МінЮсту № 296/5 від 22.02.2012р., якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій.

Зі змісту виконавчого напису № 5706, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною, вбачається, що останній був виданий на частину заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 05-В/10/47/КЛ від 29.04.2010р., у зв'язку з чим вчинення виконавчого напису на копії договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Стосовно посилань позивача на те, що відповідачем не було подано до нотаріуса жодних документів, передбачених статтею 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", що підтверджують безспірність його вимог станом на 11.10.2016р., то зазначене спростовується наявними в матеріалах справи документами, з яких вбачається, що відповідачем до заяви про вчинення виконавчого напису були додані: копії письмової вимоги (докази направлення та отримання), оригінали розрахунків заборгованості по кредитному договору, меморіальні ордери на підтвердження факту видачі кредитних коштів, оригінали банківських виписок з рахунків, на яких обліковувалася заборгованість.

Також судом зазначається, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості за договором, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку, та перевіряє чи вчинені боржником дії, на виконання яких вчиняється виконавчий напис нотаріуса.

Таким чином, на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису відповідачем було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Верповській Олені Володимирівні документи, які вимагає чинне законодавство України.

Доводи позивача про визнання незаконною та нечинною з моменту прийняття постанови КМ України № 662 від 26.11.2014р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" є безпідставними, оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у справі № 910/750/18, вчинено 30.12.2016р., тобто до моменту визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. Отже, виконавчий напис було вчинено у відповідності до діючого на той момент нормативного акту.

Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги заперечив та спростував, суд дійшов висновку, що оскаржуваний позивачем виконавчий напис, вчинений 30.12.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною, та зареєстрований в реєстрі за № 5706 - вчинено у відповідності до вимог Закону України "Про нотаріат", Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р., № 296/5, а тому підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Квазар" задоволенню не підлягають.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 16.04.2018р.

СуддяА.І. Привалов