ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/5457/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючої - Вронської Г.О., суддів: Баранця О.М., Студенця В.І.,

за участю секретаря судового засідання Варави Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача: не з'явився,

відповідача-1: не з'явився,

відповідача-2: Михайлова В.В.,

відповідача-3: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу DVS Company Limited

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А., Кощеєв І.М.,

від 25.10.2017

за позовом DVS Company Limited

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско ресурси", 2. Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кольорові метали"

про визнання недійсним договору поруки №121-П-2 від 25.05.2009,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. DVS Company Limited (далі - Позивач) звернулось до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору поруки №121-А-2 від 25.05.2009 (далі - Договір поруки), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско ресурси" (далі - Відповідач-1) та Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (далі - Відповідач-2) у забезпечення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Кольорові метали" (далі - Відповідач-3) за кредитними договорами.

2. Позов мотивований тим, що укладення Договору поруки порушує положення укладеного між Позивачем та Відповідачем-1 контракту №20/01-1 від 20.12.2007 (далі - Контракт).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2017 позов задоволено, визнано недійсним Договір поруки.

4. Рішення мотивовано тим, що, уклавши Договір поруки, Відповідач-1 порушив умови пункту 10.2 Контракту.

5. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

6. Постанова мотивована тим, що суперечність умов оспорюваного договору іншому договору, неналежне виконання умов іншого договору не може бути підставою для визнання недійсним договору, укладеного пізніше з третьою особою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

7. Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

8. Касаційна скарга мотивована посиланням на положення статей 203, 215, 525, 526, 610-612 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України та обставини порушення Відповідачем-1 при укладенні Договору поруки положень Контракту, що був укладений раніше.

9. Також Позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку зі стягненням з Позивача судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви.

10. Відповідач-2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

11. Відзив мотивований тим, що Позивач не зазначив у касаційній скарзі жодних порушень норм матеріального чи процесуального права, які, на його думку, були допущені судом апеляційної інстанції.

12. На офіційну електронну адресу Суду надійшло клопотання Позивача №06/04/1 від 06.04.2018. Зазначене клопотання не може бути розглянуте, оскільки не містить електронного цифрового підпису.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Відповідно до умов Контракту Відповідач-1 продав Позивачу продукцію виробництва Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат".

14. Відповідно до пункту 10.2 Контракту (в редакції додаткової угоди №7-2 від 22.11.2008), приймаючи до уваги загальну вартість Контракту, його сторони домовились, що Відповідач-1 не має права до виконання всіх зобов'язань за Контрактом без письмової згоди з Позивачем укладати з третіми особами будь-яких договорів забезпечення (в тому числі: поруки, гарантії, завдатку) на суму понад 1000000,00 грн. для забезпечення будь-яких зобов'язань не за Контрактом.

15. Однак за умовами Договору поруки Відповідач-1 поручився перед Відповідачем-2 за зобов'язаннями Відповідача-3, які походять з кредитних договорів №10-06-4/121к-07 від 11.04.2007 і № 79/07В від 13.12.2007 на загальну суму понад 7000000,00 грн. доларів США.

16. Відповідач-1 не повідомив Позивача про укладення Договору поруки.

17. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016 у справі №904/7012/16 через порушення обсягів поставок за Контрактом з Відповідача-1 на користь Позивача стягнуто грошову суму.

18. Винесення рішення суду у справі №904/8322/15 про стягнення з Відповідача-1 на підставі Договору поруки грошових коштів є обставиною, яка значно ускладнює можливість своєчасного та повного повернення грошових коштів Позивача за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016 у справі №904/7012/16, що значним чином впливає на майновий стан позивача.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

19. Цивільний кодекс України

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: …

2) визнання правочину недійсним; …

Стаття 92. Цивільна дієздатність юридичної особи

1. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

3. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. …

Стаття 202. Поняття та види правочинів

1. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. …

Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. …

Стаття 215. Недійсність правочину

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. …

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 509. Поняття зобов'язання та підстави його виникнення

1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. …

Стаття 525. Недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання

1. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526. Загальні умови виконання зобов'язання

1. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610. Порушення зобов'язання

1. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611. Правові наслідки порушення зобов'язання

1. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Стаття 612. Прострочення боржника

1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. …

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

20. Суд виходить з того, що звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. За відсутністю доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

21. Однак під час розгляду даної справи суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставини, які свідчать про невідповідність Договору поруки певним положенням законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Тобто Позивач не довів наявність обставин, передбачених частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, на яку він послався при зверненні з позовом.

22. Суд погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції, що суперечність умов оспорюваного договору іншому договору, неналежне виконання умов іншого договору не може бути підставою для визнання недійсним договору, укладеного пізніше з третьою особою. Адже Цивільним кодексом України не передбачена недійсність правочинів серед наслідків порушення зобов'язання.

23. Разом з тим суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що передбачені пунктом 10.2 Контракту обмеження цивільної дієздатності Відповідача-1 щодо укладення договорів забезпечення на суму понад 1000000,00 грн. не мають юридичної сили для третіх осіб. На думку Суду, наведений висновок відповідає положенням статті 92 Цивільного кодексу України з урахуванням того, що Відповідач-2 не є стороною Контракту та не може нести негативні наслідки невиконання Контракту однією зі сторін.

24. Отже, звертаючись з касаційною скаргою, Позивач не спростував висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та не довів неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

25. Водночас Суд відхиляє посилання Позивача на неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття постанови суду апеляційної інстанції) у зв'язку зі стягненням з Позивача судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви. Суд враховує, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 виправлено описку в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції щодо зазначеної Позивачем суми судового збору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

26. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги, залишення без змін постанови суду апеляційної інстанції.

Судові витрати

27. Понесені Позивачем у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Висновки про правильне застосування норм права

28. Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. За відсутністю доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні касаційної скарги DVS Company Limited відмовити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 у справі №904/5457/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець