Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/863/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

при секретарі судового засідання: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача-1: не прибув;

від позивача -2: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 02.02.2018,

прокурор: Вихристюк О.Л., службове посвідчення №043741 вид. 14.07.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

1) Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області

2) Великорацької сільської ради (с. Велика Рача Радомишльського району)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро"

про стягнення 95009,74 грн. заборгованості по орендній платі

В судовому засіданні 26.03.2018 оголошувалась перерва до 28.03.2018 о 10:00 год.

Керівник Коростишівської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі територіальної громади с. Велика Рача в особі Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, Великорацької сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" про стягнення 95009,74 грн. заборгованості по орендній платі.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 14.11.2017 зупинено провадження у справі №906/983/17 за позовом Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади с. Велика Рача в особі Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, Великорацької сільської ради (с. Велика Рача Радомишльського району) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" про стягнення 95009,74 грн. заборгованості по орендній платі до набрання законної сили рішення у справі №906/950/17.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.12.2017 у справі №906/950/17 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" до Радомишльської районної державної адміністрації про визнання недійсним п.2.3 договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 та п.4.1 договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 в частині визначення розміру оренди земельної ділянки відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили.

За таких обставин, ухвалою господарського суду від 09.02.2018 провадження у справі №906/863/17 поновлено та призначено справу до розгляду по суті за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-19 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до ст. 194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Частиною 2 ст. 195 ГПК України встановлено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Разом з тим, застосовуючи положення ч. 5 ст. 216 ГПК України, а також з метою повного та всебічного розгляду спору судом розглянуто справу в більш тривалий строк.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Позивач -1 в судове засідання уповноваженого представника не направив. В матеріалах справи міститься клопотання Радомишльської районної державної адміністрації від 13.11.2017 про розгляд справи за відсутності їх представника на підставі наявних доказів у справі (а.с. 53).

Представник позивача-2 в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи (а.с.146) міститься заява з проханням розглядати спір без їх представника, також повідомив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні вважає позовні вимоги необґрунтованими, так як нормативна грошова оцінка орендованої земельної ділянки не затверджена, що безпосередньо впливає на розмір орендної плати. Розрахунки пені, 3% річних та інфляційних додані до позовної заяви, представник відповідача вважає невірними.

Отже, розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2007 між Радомишльською районною державною адміністрації Житомирської області (орендодавець/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" (орендар/позивач) укладено договір оренди земельної ділянки.

За умовами договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя - господарський двір), яка знаходиться за межами населених пунктів Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (п.1.1 договору).

Відповідно п.2.1 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею - 7,4231 га, в т.ч. територія для обслуговування площею 7,1731 га під будівлями та спорудами площею 0,2500 га.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 7,4231 га, яка знаходиться за межами населених пунктів Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області становить 888148,00 грн. згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійсненої ПП "Геосервіс" (м.Радомишль, Соборний майдан, 3, ліцензія на проведення землевпорядних та землеоціночних робіт серія АВ №305311 видана державним комітетом України по земельних ресурсах 01.02.2007).

Згідно п. 4.1. договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в таких розмірах: три відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає в сумі 26644,44 гривень за 1 (один) рік шляхом перерахування коштів до місцевого бюджету на рахунок Великорацької сільської ради (банківські реквізити одержувача платежів орендної плати орендар самостійно одержує у Великорацького сільського голови на письмову вимогу орендаря).

Цей договір набирає чинності після підписання представниками сторін та скріплення печатками та його державної реєстрації (п. 15.1. договору).

Зазначений договір зареєстрований у Радомишльському районному відділі Житомирської регіональної філії ДЗК, про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 17.09.2007 №1.

Оскільки відповідач несвоєчасно сплачує орендну плату, прокурором в інтересах держави в особі позивачів подано даний позов.

Надавши правову оцінку усім доказам, наданим прокурором і позивачем, наявним у матеріалах справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, враховуючи наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору від 09.01.2009, який за своєю правовою природою є договором оренди землі.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі", яка кореспондується зі ст.93 Земельного кодексу України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі).

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ч.2 ст.21 Закону України "Про оренду землі").

Загалом, системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, далі - ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є, зокрема, землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2014 в адміністративній справі 21-274а14, № 42010791).

Разом з тим, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 статті 288 ПК України). У зв'язку з цим, та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (стаття 21 Закону України "Про оренду землі", стаття 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного господарського суду в установленому ГПК порядку (підпункт 1.3 пункту 1 постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Так, відповідно до п. п. 4.1. договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в таких розмірах: 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає в сумі 26644,44 грн. в рік шляхом перерахування коштів до місцевого бюджету на рахунок Великорацької сільської ради. Крім орендної плати орендар сплачує ПДВ в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п.п. 4.3. договору орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно до 15 числа місяця, за який здійснюється оплата.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, в ході розгляду справи з'ясовано, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2016 у справі №806/2195/16 стягнути з ТОВ "Інвестбудагро" 44773,63 грн. заборгованості за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року по орендній платі за договором від 20.09.2007, укладений між позивачем-1 та відповідачем. Зазначена заборгованість складається з 43139,33 грн. заборгованості по орендній платі та 1634,30 грн. пені.

На виконання зазначеної постанови, ТОВ "Інвестбудагро" сплачено відповідно до квитанції №127С281ВD1 від 23.08.2017 42451,09 грн. боргу з орендної плати та згідно квитанції №127C471BD4 від 23.08.2017 24047,09 грн. штрафу та пені з орендної плати (а.с.110).

Судом прийнято до уваги зазначені докази на стадії розгляду справи по суті в порядку ч. 1 ст. 207 ГПК України.

Отже, судом встановлено, що заборгованість по орендній платі рахується з 2016 року по липень 2017 року в наступних сумах:

за січень 2016 року - 2220,37 грн.;

за лютий 2016 року - 4440,74 грн. (03.02.2016 зарахована проплата в сумі 1000,00 грн., тобто заборгованість з 03.02.2016 становила 3440,74 грн.);

за березень 2016 року - 5661,11 грн. (31.03.2016 зарахована проплата в сумі 1980,00 грн., тобто заборгованість з 31.03.2016 становила 3681,11 грн.);

за квітень 2016 року - 5901,48 грн.;

за травень 2016 року - 8121,85 грн.;

за червень 2016 року - 10342,22 грн.;

за липень 2016 року - 12562,59 грн.;

за серпень 2016 року - 14782,96 грн.;

за вересень 2016 року - 17003,33 грн.;

за жовтень 2016 року - 19223,70 грн.;

за листопад 2016 року - 21444,07 грн.;

за грудень 2016 року - 23664,44 грн.;

за січень 2017 року - 25884,81 грн.;

за лютий 2017 року - 28105,18 грн.;

за березень 2017 року - 30325,55 грн.;

за квітень 2017 року - 32545,92 грн.;

за травень 2017 року - 34766,29 грн.;

за червень 2017 року - 36986,66 грн.;

за липень 2017 року - 39207,03 грн.

Враховуючи оплату в сумі 24047,09 грн. сплачену згідно квитанції №127C471BD4 від 23.08.2017 з зазначенням призначення платежу: "штраф та пеня з орендної плати за землю" (сплачену відповідачем з власної ініціативи) в рахунок основного боргу, заборгованість з орендної плати становить 15159,94 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 15159,94 грн. основного боргу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 32305,55 грн. основного боргу суд закриває провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, тобто за відсутністю предмету спору.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

Згідно приписів ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.230 ГК України штраф та пеня є одними з видів штрафних санкцій, які визнаються як господарські санкції у вигляді грошової суми, котру учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.п. 4.5. договору в разі невнесення орендної плати у строки, визначені умовами договору справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

За наведених обставин. судом на зазначену вище заборгованість за період з 01.06.2016 по 01.12.2016 (строк нарахування визначений позивачем - а.с. 15) розраховано суму пені. що складає 2601,61 грн., що є більшою, ніж розраховано при подачі позову.

За таких обставин суд вважає. що стягненню підлягає лише розмір пені в межах заявлених позовних вимог, тобто в сумі 2085,53 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При обрахуванні 3% річних та інфляційних, судом також враховано суму заборгованості, визначену та наведену судом. Так, 3% річних, нараховані за період з 15.01.2016 по 15.08.2017 становлять 925,83 грн., в стягненні 3018,86 грн. річних суд відмовляє.

Перевіряючи розрахунок інфляційних, суд враховує суму заборгованості, визначену та наведену судом. За таких обставин, інфляційні, розраховані за період з січня 2016 року по липень 2017 року складають 4145,49 грн. В стягненні 13321,45 грн. інфляційних, суд відмовляє.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо заперечень відповідача проти позову з посиланням на відсутність, затвердженої нормативної грошової оцінки орендованих земель, що підтверджується листом відділу Радомишльському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.10.2017 (а.с.81) та обрахування представником відповідача орендної плати згідно вимог п. 1 ст. 275 та ст. 277 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 2.23 Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011 суд, розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Визначальним в даному договорі щодо розміру орендної плати є саме стала грошова сума, а не відсоткове співвідношення до нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. Вказана ціна є істотною умовою договору, погодженою сторонами,

Також статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як зазначалося раніше, рішенням Господарського суду Житомирської області від 07.12.2017 у справі №906/950/17 в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" до Радомишльської районної державної адміністрації про визнання недійсним п.2.3 договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 та п.4.1 договору оренди земельної ділянки від 12.09.2007 в частині визначення розміру оренди земельної ділянки відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили.

Отже, при обрахуванні заборгованості за договором оренди земельної ділянки від 12.09.2007 слід керуватися його положеннями.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 15159,94 грн. основного боргу, 2085,53 грн. - пені, 925,83 грн. - 3% річних, 4145,49 грн. - інфляційних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє та закриває провадження у справі в частині стягнення 32305,55 грн. основного боргу на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбудагро" (12214, Житомирська область, Радомишльський район, с. Вишевичі, вул. Кольцова, 2, ід. код 33651676)

- на користь Великорацької сільської ради Радомишльського району Житомирської області (12242, Житомирська область, Радомишльський район, с. Велика Рача, ід. код 04347447) (розрахунковий рахунок 0777, отримувач УК в Радомишльському районі, МФО 811039, код доходів бюджету 18010600 (орендна плата з юридичних осіб)) 15159,94 грн. основного боргу, 2085,53 грн. - пені, 925,83 грн. - 3% річних, 4145,49 грн. - інфляційних, а також 375,82 грн. сплаченого судового бору.

3. Закрити провадження у справі в частині вимоги щодо стягнення основного боргу в сумі 32305,55 грн. на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.04.18

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - позивачам (рек. з повід.)

4 - відповідачу (рек. з повід.);

5 - прокурору.