РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018Справа № 910/22513/17

За позовом Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" Донецької області

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" м. Донецька

про стягнення безпідставно набутих коштів, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 851480,29 грн.

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від позивача: Олійник О.С.,

від відповідача: Шевченко Ю.А.,

від третьої особи: Герасимчук І.А.

СУТЬ СПОРУ :

у грудні 2017 року Відкритий недержавний пенсійний фонд "Причетність" звернувся в суд з позовом про відшкодування шкоди, завданої несвоєчасним поверненням пенсійних активів, стягнення сум за прострочення виконання боржником цього грошового зобов'язання з підстав ст. 17 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 625 ЦК України.

У процесі розгляду справи позивач заявою від 27 лютого 2018 р. змінив підстави позову, просив стягнути з відповідача неповернуту суму пенсійного активу як безпідставно набуті кошти на підставі ст. 1212 ЦК України, а також на підставі ст. 625 ЦК України нараховані на цю суму збитки внаслідок інфляції за час прострочення та три проценти річних з простроченої суми.

Позивач зазначав, що на підставі депозитного договору (мобільний) № ДЕП/4247.15 від 26 березня 2014 р. він інвестував у Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" (далі-третя особа, банк) пенсійні активи його фонду у розмірі 458695,90 грн. на строковий вклад.

Зі спливом 27 листопада 2014 р. встановленого договором строку вклад йому повернуто не було.

З часу прийняття Національним банком України рішень "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" до категорії неплатоспроможних" № 844 від 25 грудня 2014 р. та "Про відкликання банківської ліцензій та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" № 265 від 23 квітня 2015 р. управління банком здійснюється відповідачем через уповноважених ним осіб.

Всупереч вимог ст. 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення", згідно з якими пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків, відповідач належні йому грошові кошти не повернув, у т.ч. й на його вимогу № 01/190 від 23 листопада 2017 р.

Вважаючи, що у такий спосіб відповідач, який здійснює повноваження органів управління банку, безпідставно заволодів його коштами та, включивши їх до ліквідаційної маси, за його рахунок задовольнив свої кредиторські вимоги до банку, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі вкладу 458695,90 грн., процентів на вклад 5017,96 грн., нараховані на ці суми інфляційні втрати 353349,71 грн. та три проценти річних з простроченої суми 34416,46 грн., а також понесені ним по справі судові витрати, у т.ч. 54515,54 грн. витрат по оплаті послуг адвоката.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у зміненому вигляді.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував. Вказував, що він не є стороною депозитного договору № ДЕП/4247.15 від 26 березня 2014 р., укладеного між позивачем та третьою особою, грошові кошти позивача ні на підставі цього договору, ні в будь-які інші порядок і спосіб йому ніколи не передавалися, ним не набувалися.

Твердження позивача з цього приводу ґрунтуються на помилковому ототожненні здійснюваних ним функцій адміністрування неплатоспроможного банку та виведення його з ринку (органів управління банку) з можливістю набуття прав та обов'язків, не передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". У силу ж вимог чинного законодавства він не відповідає за зобов'язаннями банку перед третіми особами, а гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом.

Крім того, посилався, що вкладені кошти не були пенсійними активами, оскільки це не випливає з умов укладеного кредитного договору.

Також зазначав, що на підставі постанов Правління Національного банку України № 844 від 25 грудня 2014 р., № 265 від 23 квітня 2015 р. та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 87 від 24 квітня 2015 р. ПАТ "Український Бізнес Банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних, розпочато процедуру ліквідації банку. З метою виявлення всіх кредиторів у газеті "Голос України" № 78(6082) від 30 квітня 2015 р. надруковано оголошення про початок процедури ліквідації банку. Посилаючись на те, що позивач у встановлений 30-денний строк не пред'явив кредиторських вимог до банку, спірні зобов'язання у відповідності до п. 8 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вважаються погашеними.

У процесі розгляду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" (далі-третя особа).

Третя особа у письмових поясненнях на позовну заяву, її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав аналогічних, викладеним відповідачем.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є недержавним пенсійним фондом, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення".

Це підтверджується статутом позивача, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 22 листопада 2017 р.

На підставі депозитного договору (мобільний) № ДЕП/4247.15 від 26 березня 2014 р. він вклав у Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" грошові кошти у розмірі 458695,90 грн. на строковий вклад до 27 листопада 2014 р.

Це підтверджується поясненнями учасників справи, наявними у матеріалах справи копіями вищевказаного договору, додаткових угод до нього, банківських виписок з рахунку позивача.

Зі спливом встановленого договором строку вклад йому повернуто не було, що визнається всіма учасниками.

Також встановлено, що на підставі постанов Правління Національного банку України "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" до категорії неплатоспроможних" № 844 від 25 грудня 2014 р., "Про відкликання банківської ліцензій та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" № 265 від 23 квітня 2015 р. Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних та ліквідовано.

Ці обставини також визнаються учасниками справи.

Заявлені позивачем вимоги зводяться до порушення його прав власності на грошові кошти після спливу визначеного депозитним договором строку вкладу та протягом періоду запровадження тимчасової адміністрації та процедури ліквідації банку.

Спірні відносини між сторонами, які пов'язані із провадженням щодо банку-одержувача вкладу процедури виведення його з ринку, врегульовані положеннями гл. 7, 71, 83 ЦК України, гл. 35 ГК України, Законами України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Про недержавне пенсійне забезпечення".

Правовий статус відповідача визначений ст.ст. 3, 4, розділами VII, VIIІ Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно з якими, він є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, не має на меті отримання прибутку.

Для здійснення повноважень у процедурі виведення банку з ринку відповідач здійснює обов'язки органів управління такого банку особисто або через уповноважених ним осіб. При цьому, здійснюючи ці повноваження набуває цивільні права та обов'язки не для себе, а для банку.

Диспозитивність поведінки відповідача при здійсненні управління банком обмежена законом та не є свавільною.

Тому доводи позивача про те, що, маючи вирішальний вплив на прийняття рішень щодо використання і розпорядження майна банку, відповідач заволодів активами останнього ґрунтуються на помилковому розумінні вимог чинного законодавства та є необгрунгтованими.

Як зазначено вище, відносини банківського вкладу виникли між позивачем та третьою особою та не стосуються прав та обов'язків відповідача у справі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Таким чином, у відносинах з повернення вкладу зобов'язаною особою є банк, а не відповідач.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не надано доказів набуття відповідачем грошових коштів, належних від банку позивачу.

У силу вимог ст. 29 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідач набуває прав кредитора банку на визначену суму грошових коштів.

Такі вимоги підлягають задоволенню виключно за рахунок сформованої відповідно до ст. 50 цього Закону ліквідаційної маси.

Згідно з ч. 2 указаної статті до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення" пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків.

Отже, задовольняючи свої кредиторські вимоги до банку за рахунок ліквідаційної маси, відповідач не одержує кошти, які до ліквідаційної маси не включені.

Неправильне ж формування відповідачем ліквідаційної маси банку, який виводиться з ринку, в силу вимог ч. 3 ст. 16 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" може бути підставою для вимог про відшкодування шкоди потерпілій особі, які не підлягають задоволенню з визначених позивачем підстав - ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене у позові відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" Донецької області відмовити.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 6 квітня 2018 року.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар