номер провадження справи 5/123/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.2018 Справа № 908/2078/17

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши заяву від 22.03.2018р. Комунального підприємства “Автогосподарство” Запорізької обласної ради про розстрочку виконання рішення суду від 22.11.2017р. у справі №908/2078/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОГАЗТРЕЙД-ЕКСПО” (69014, м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 11-А)

До відповідача: Комунального підприємства “Автогосподарство” Запорізької обласної ради (69057, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 12-А)

про стягнення заборгованості за Договором поставки № 01/2016-Т від 04.01.2017р. у розмірі 58 893,08 грн.

Представники сторін:

Від позивача (стягувача): не з’явився

Від відповідача(заявника): не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

22.03.2018р. до господарського суду Запорізької області від Комунального підприємства “Автогосподарство” Запорізької обласної ради надійшла заява від 22.03.2018 № б/н про розстрочку виконання рішення по справі № 908/2078/17.

Ухвалою суду від 22.03.2018р. №908/2078/17 заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 02.04.2018р.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні 02.04.2018р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник відповідача (заявника) у судове засідання 02.04.2018р. не з’явився.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду від 22.03.2018р. відповідач (заявник) посилається на наступне: 22.11.2017р. господарським судом Запорізької області було прийнято рішення по справі №908/2078/17 та видано судовий наказ на виконання рішення суду. Відповідно до рішення та наказу суду з відповідача (заявника) стягнуто на користь позивача (стягувача) 58 893,08 грн. основного боргу та 1 600,00 грн. судових витрат.01.12.2017р. відповідачем (заявником) платіжним дорученням №157 було сплачено на користь позивача (стягувача) 4 000,00 грн. основного боргу. Відповідач (заявник) вказує, що станом на сьогодні у нього відсутні кошти на рахунках для сплати боргу, наявна кредиторська заборгованість перед контрагентами, заборгованість по розрахункам з бюджетом, наявна заборгованість по розрахункам з податками і зборами, а саме податку на додану вартість. Заявник зазначає, що з його фінансового звіту суб’єкта малого підприємства за 2017р. кредиторська заборгованість за товари, роботи та послуги складає 261,7 тис. гривень, за розрахунками з бюджетом заборгованість складає 22,8 тис. гривень, заборгованість по розрахункам зі страхування (пенсійний фонд, ЄСВ) складає 31,7 тис. гривень, заборгованість по розрахункам з оплати праці (поточна) 87,4 тис. гривень, всього за 2017р. збитки складають 762,2 тис. гривень. У зв’язку із тяжким фінансовим становищем відповідач (заявник) не має змоги сплатити борг позивачу (стягувачу). Просить суд розстрочити рішення господарського суду Запорізької області від 22.11.2017р. по справі №908/2078/17 строком на 6 (шість) місяців.

02.04.2018р. до суду надійшло клопотання від 02.04.2018р., у якому представник відповідача (заявника) просить суд призначити розгляд судового засідання на іншу дату.

Представник позивача (стягувача) у судове засідання 02.04.2018р. не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце призначеного судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу відповідної ухвали суду. Клопотань про розгляд справи без уповноваженого представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Документи запропоновані ухвалою суду не надіслав.

Розглянувши матеріали справи суд звертає увагу сторін, що ухвалою суду від 22.03.2018р. розгляд заяви про розстрочку призначено у судове засідання 02.04.2018р. з повідомленням (викликом) сторін.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов’язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Суд зазначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, наявні матеріали справи дозволяють розглянути заяву по суті.

У відповідності до ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов’язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об’єктивному встановленню всіх обставин справи; з’являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов’язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов’язки, визначені законом або судом.

Зважаючи на обмежений статтею 331 ГПК України 10-ти денний строк розгляду заяви про розстрочку виконання рішення та приймаючи до уваги, що про час та місце слухання заяви по даній справі учасники судового процесу були повідомлені належним чином, заява розглядається за відсутності їх представників, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши зазначену заяву та додані до неї документи, проаналізувавши матеріали та обставини справи № 908/2078/17, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.11.2017р. по справі №908/2078/17, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Комунального підприємства “Автогосподарство” Запорізької обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЄВРОГАЗТРЕЙД-ЕКСПО” основний борг у розмірі 58 893,08грн. та судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

12.12.2017р. на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 22.11.2017р. №908/2078/17 було видано наказ.

За приписами ст. 129-1 Конституції України та ч. 1, 2 статті 18 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов’язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об’єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід’ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно ст. 331 ГПК України, За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім’ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) – тяжке захворювання її самої або членів її сім’ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи – наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб – стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Оскільки, Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 “Конвенції про захист прав людини та основних свобод” відповідно до якої “кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов’язків цивільного характеру”, а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв’язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом’якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, обґрунтовуючи заяву про надання розстрочки виконання судового рішення, боржник посилається на обставини, які вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати судове рішення через скрутне фінансове становище та неможливість виконання судового наказу без поетапного погашення заборгованості.

Заявник вказує, що з його фінансового звіту суб’єкта малого підприємства за 2017р. кредиторська заборгованість за товари, роботи та послуги складає 261,7 тис. гривень, за розрахунками з бюджетом заборгованість складає 22,8 тис. гривень, заборгованість по розрахункам зі страхування (пенсійний фонд, ЄСВ) складає 31,7 тис. гривень, заборгованість по розрахункам з оплати праці (поточна) 87,4 тис. гривень, всього за 2017р. збитки складають 762,2 тис. гривень. Відповідно до довідки про рахунок і залишок коштів від 22.03.2018р. за вих. №180322SU09481903 на рахунках відповідача (заявника) наявні кошти у розмірі 1 132,86 грн. З виписки по рахункам вбачається на рахунку відповідача 240,04 грн.

За змістом ст. 331 ГПК України, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке, до того ж, може бути реалізоване і після набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

В силу приписів ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України саме на заявника покладено обов'язок доведення існування відповідних підстав, тоді як інша сторона, у разі наявності заперечень, має навести докази на їх (підстав) спростування.

Оцінюючи доводи заявника та подані документи суд зазначає, що матеріали справи №908/2078/17 не містять та заявником не надано доказів на підтвердження відкриття виконавчого провадження щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області від 12.12.2017р. № 908/2078/17.

Також заявником не надано і доказів того, що він намагався після першої сплати у розмірі 4 000,00 грн. основного боргу платіжним дорученням №157 від 01.12.2017р. у подальшому в добровільному порядку виконати судове рішення, але ті ускладнюючи обставини, на які посилається заявник, не дозволили йому в добровільному порядку виконати рішення, яке набрало законної сили.

Посилання заявника на можливість в майбутньому ускладнення виконання рішення судом до уваги не приймаються, як безпідставні та не підтверджені належними засобами доказування, та у зв’язку з цим не відповідають вимогам статей 76 – 79 Господарського процесуального кодексу України.

Самі по собі доводи про наявність дебіторської та кредиторської заборгованості, боргу з відшкодування ПДВ не свідчать про скрутне фінансове становище заявника та не підтверджують ускладення/неможливість виконання судового рішення.

Також суд враховує, що внаслідок недостатності коштів на рахунках відповідача (заявника) процесуальним законодавством передбачено зміну способу та порядку виконання судового рішення, зокрема стягнення заборгованості за рахунок майна боржника. Проте, належних доказів відсутності такого майна, на яке за необхідності можливо буде звернути стягнення за судовим наказом від 12.12.2017р., відповідачем (заявником) суду не надано.

Крім цього, суд враховує поведінку відповідача (заявника) який не зважаючи на те, що стягувач, поставивши відповідачу (заявнику) товар ще в квітні 2017р., до цього часу не отримав належного відшкодування його вартості.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 7 ст. 331 ГПК України, про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява Комунального підприємства “Автогосподарство” Запорізької обласної ради від 22.03.2018р. про розстрочку виконання судового рішення по справі № 908/2078/17 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Комунального підприємства “Автогосподарство” Запорізької обласної ради від 22.03.2018р. про розстрочку виконання судового рішення по справі №908/2078/17 строком на 6 місяців відмовити.

2. Копію ухвали направити сторонам у справі.

Суддя                                                             К.В. Проскуряков

Згідно з п. 24 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її проголошення

Ухвалу оформлено у повному обсязі та підписано 06.04.2018р.