ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02.04.2018м. ДніпроСправа № 904/936/13-г

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "ЕНЕРГО- ІНВЕСТ", м.Дніпропетровськ

про стягнення грошової заборгованості за Договором № 511-2012 поставки нафтопродуктів

Суддя Первушин Ю.Ю.

секретар судового засідання Казарова А.Г.

Представники:

від позивача (заявника) Павленко А.А., представник за довіреністю від 09.01.2018р.

від відповідача (боржника) Семикіна Л.В., представник за довіреністю № 054 від 05.01.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013р. по справі №904/936/13-г (суддя Первушин Ю.Ю.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідач на користь позивача заборгованість за договором поставки нафтопродуктів № 511-2012 від 12.10.2012р. в сумі 18 256 529 грн. 09 коп., вартість додаткових витрат, пов'язаних із транспортування вантажу за договором поставки № 511-2012 від 12.10.2012р. в сумі 389 231 грн. 46 коп., судові витрати в сумі 68 820 грн. 00 коп. В частині стягнення заборгованості в розмірі 5 000 000 грн. 00 коп. припинено. В решті позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22 04.2013р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013р. у справі № 904/936/13-г змінено, викладено абзац 3 резолютивної частини рішення в новій редакції, згідно якої стягнуто з відповідача на користь позивача 18 256 529 грн. 09 коп. основного боргу, 1 207 752 грн. 29 коп. пені, 241550 грн. 46 коп. 3% річних, 30 022 грн. 03 коп. інфляційних втрат та 389 231 грн. 46 коп. додаткових витрат, пов'язаних із транспортування вантажу, в решті позову відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

07.05.2013р. господарським судом Дніпропетровської області на примусове виконання зазначеного рішення та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду видано накази.

08.01.2014р. на адресу суду надійшла постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 24.12.2013р. про закінчення виконавчого провадження № 38380950 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України „Про виконавче провадження" та оригінал наказу господарського суду від 07.05.2013р.

28.03.2016р. на адресу суду надійшла постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 22.03.2016р. про відновлення виконавчого провадження № 38380950.

20.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що рішення суду від 11.03.2013 року фактично не виконано в повному обсязі.

Заявник зазначає, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 12.06.2016 за заявою стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 38380950 та встановлено божнику строк для самостійного виконання рішення суду. 15.11.2013 року між боржником та стягувачем укладено угоду про порядок виконання боргових зобов'язань від 15.11.2013р., в забезпечення якої між ТОВ «Торговий Дім «СОКАР УКРАЇНА» та ТОВ «Інвестиційна група «Трансстройінвест» (Поручитель та Іпотекодавець) були укладені договір поруки від 15.11.2013р. та договір іпотеки від 15.11.2013р.

ТОВ «Торговий Дім «СОКАР УКРАЇНА» звернулося до відділу примусового виконання рішень ДВС України з листом від 18.11.2013р. № 01-18/11/13 про закінчення виконавчого провадження у ВП № 38380950 з огляду на укладену між сторонами угоду. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Бойком О.М. було прийнято постанову від 24.12.2013р. ВП 38380950 про закінчення виконавчого провадження.

За твердженням заявника, не дивлячись на домовленості та заходи, здійснені сторонами щодо врегулювання з погашення заборгованості відповідача, останній її так перед позивачем і не погасив.

ТОВ «Торговий Дім «СОКАР УКРАЇНА» звернулося до Господарського Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ТОВ «Промислова Інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» заборгованості та штрафних санкцій. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2015 по справі № 904/7551/15 в задоволенні позову було відмовлено.

Заявник оскаржив рішення господарського суду по справі №904/7551/15 від 28.09.2015 року. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 рішення господарського суду від 28.09.2015 року залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду від .16.02.2016 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду залишено без змін.

В мотивувальній частині постанови ВГСУ від 16.02.2016року зазначено, що зобов'язання сплатити заборгованість за договором не є припиненим

Рішенням від 10.01.2017р. по справі № 904/10330/16 визнано недійсними:

- угоду про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013р. укладену між ТОВ «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» та ТОВ «Торговий Дім «СОКАР УКРАЇНА»; договір поруки № 1-15-11-13-Д від 15.11.2013, укладений між ТОВ «Інвестиційна група «Трансстройінвест» та ТОВ «Торговий Дім «СОКАР УКРАЇНА»; договір іпотеки від 15.11.2013р., укладений між ТОВ «Інвестиційна група «Трансстройінвест» та ТОВ «Торговий Дім «Сокар Україна».

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2017р. рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017р. скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2017р., рішення Господарського суду Дніпропетровського суду від 10.01.2017р.

Постановою Верховного Суду України від 20.02.2018 року відмовлено ТОВ "ТД"Сокар Україна" у задоволенні заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 04.07.2017 року у справі №904/10330/16.

Враховуючи вищезазначені обставини, заявник просить поновити строк на пред'явлення наказу до виконання, оскільки рішення господарського суду від 11.03.2013 року фактично в повному обсязі не виконано.

Боржник надав заперечення на заяву, в задоволенні якої просить відмовити з посиланням на те, що 12.06.2013 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38380950 щодо виконання наказу № 904/936/13-г від 07.05.2013 року. 14.10.2013 державним виконавцем прийнято постанову ВП № 38380950 про стягнення з Боржника виконавчого збору у розмірі 1 622 508,53 грн. Боржником у добровільному порядку сплачено борг до подання стягувачем виконавчого документу до виконання в сумі 3 900 000,00 грн. та після відкриття виконавчого провадження сплачено 2 355 273, 60 грн. В ході примусового виконання рішення суду з ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 194,10 грн., стягнуто виконавчий збір у розмірі 963,00 грн., залишок виконавчого збору у розмірі 1622607,00 грн. стягнуто з рахунку боржника та перераховано на рахунок з обліку депозитних сум Державної виконавчої служби України. 24.12.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження № 38380950 щодо виконання наказу № 904/936/13-г, виданого 07.05.2013 р. господарським судом Дніпропетровської області, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник зазначає, що виконавче провадження було закінчено відповідно до заяви директора ТОВ «Торговий дім «СОКАР Україна» Дегтярьової Ю.О. від 18.11.2013 №01-18/11/13, якою відділ примусового виконання рішень було повідомлено про виконання рішення суду на підставі якого видано виконавчий документ шляхом укладення угоди між боржником та стягувачем. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.12.2013 р. є чинною та не оскаржувалась. 08.01.2014р. на адресу господарського суду Дніпропетровської області надійшла постанова відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 24.12.2013р. про закінчення виконавчого провадження № 38380950 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та оригінал наказу господарського суду від 07.05.2013р.

З посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", боржник зазначає, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.

22.03.2016р. заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинським С.С. прийнята постанова про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.12.2013р.

Також 22.03.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бойко О.М. прийнята постанова про відновлення виконавчого провадження № 38380950.

ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» оскаржив постанови виконавчої служби до суду.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2016 р. у справі №904/936/13-г, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 08.02.2017 р., скаргу ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено; визнані незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо винесення 22.03.16р. постанов про скасування процесуального документа та про відновлення виконавчого провадження №38380950; визнані незаконними та скасовані постанова заступника директора Департаменту - начальника ВПВР ДЦВС МУЮ Крайчинського С.С. від 22.03.2016 р. про скасування процесуального документа і постанова головного державного виконавця ВПВР ДЦВС МУЮ Бойко О.М. від 22.03.2016р. про відновлення виконавчого провадження.

За твердженням боржника, прийнята 24.12.2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойко О.М. постанова про закінчення виконавчого провадження № 38380950 щодо виконання наказу № 904/936/13-г. виданого 07.05.2013 р. господарським судом Дніпропетровської області, - є чинною, а отже, свідчить про те, що виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 904/936/13-г від 07.05.2013 р. не може бути розпочато знову.

Відповідно до статті 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути відновлено розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ про поновлення строку для пред'явлення наказу господарського суду від 07.05.2013 року, дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов висновку про її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положення ст.ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, у вирішенні питання про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Враховуючи вищевикладене вбачається, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

В даному випадку матеріали справи №904/904936/13-г не містять доказів виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013року на виконання якого Господарським судом Дніпропетровської області було видано наказ від 07.05.2013 року.

Між тим, слід зазначити, що присутні в судовому засіданні представники сторін підтвердили, що рішення господарського суду від 11.03.2013 року в повному обсязі фактично не виконано.

Щодо посилань відповідача на те, що виконавче провадження №38380950 було п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження", то господарський суд зазначає, що постанова державного виконавця від 24.12.2013 року про закінчення виконавчого провадження не є належним доказом фактичного виконання рішення, а лише підтверджує факт закінчення виконавчого провадження.

З огляду на вищенаведене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ про поновлення строку для пред'явлення наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013року до виконання підлягає задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу заявника на те, що у відповідності до п. 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що набрала чинності з 05.10.2016) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, а тому згідно приписів частини 1, 2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" строк пред'явлення до виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013 у справі №904/936/13-г становить три роки з моменту його поновлення.

Керуючись ст.ст. 232-235, 329 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ про поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013р. по справі № 904/936/13-г.

2. Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013р. у справі № 904/936/13-г у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "ЕНЕРГО- ІНВЕСТ", м. Дніпропетровськ.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.Ю. Первушин