ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 918/858/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 (Філіпов Т.Л., Гудак А.В., Василишин А.Р.) та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.08.2017 (Войтюк В.Р.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненської області

у справі №918/858/16 Господарського суду Рівненської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості із врахуванням індексу інфляції , трьох процентів річних в сумі 201 332,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія Гапоненко Роман і партнери" (далі - Позивач) звернулося до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - Відповідач) про стягнення 990000,00 грн заборгованості за договором купівлі-продажу, 88011,00 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2011 року по червень 2016 року, 14321,10 грн 3% річних.

Рішенням від 17.10.2016 Господарського суду Рівненської області (Войтюк В.Р.) у задоволенні позову відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного господарського від 21.12.2016 (Гудак А.В., Олексюк Г.Є., Розізнана І.В.) рішення господарського суду Рівненської області ВІД 17.10.2016 скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 99000,00 грн основного боргу, 66330,00 грн інфляційних втрат, 5996,96 грн 3% річних. В задоволення позову щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 120681,00 грн, 3% річних у сумі 8324,14 грн відмовлено.

На виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 Господарським судом Рівненської області 05.01.2017 видано накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.05.2017 (Ходаківська І.П., Данилова М.В., Мачульський Г.М.) постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 у справі №918/858/16 змінено в частині стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 8926, 27 грн 3% річних та 87481, 80 грн інфляційних втрат. В задоволенні позову про стягнення 5394, 83 грн 3 % річних та 529,20 грн інфляційних втрат відмовлено. В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2016 залишено без змін.

06.04.2017 Позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненської області.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.08.2017 задоволено скаргу Позивача на бездіяльність державного виконавця. Визнано бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненської області незаконною. Зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненської області по виконавчому провадженню АСВП №53284085 провести перевірку майнового стану боржника - Відповідача щодо отримання боржником, як переможцем тендерних закупівель, грошових коштів за укладеними у 2016 році договорами про закупівлю послуг за державні кошти із замовником - Службою автомобільних доріг у Рівненській області Державного агентства автомобільних доріг України.

Позивач звернувся із заявою про винесення додаткової ухвали, якою вирішити питання про стягнення з Відповідача судових витрат в сумі 10 599,74 грн.

Заява обґрунтована тим, що в резолютивній частині ухвали Господарського суду Рівненської області від 08.08.2017 відсутнє рішення щодо вимоги Позивача про відшкодування Відповідачем судових витрат Позивача, пов'язаних з явкою представників Позивача в судові засіданні 04.07.2017, 18.07.2017, 26.07.2017, 08.08.2017. Крім того, в мотивувальній частині ухвали від 08.08.2017 відсутнє посилання на клопотання Позивача від 07.08.2017.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.08.2017 (Войтюк В.Р.) задоволено клопотання Позивача щодо винесення додаткової ухвали. Відмовлено Позивачу у задоволенні клопотань від 26.07.2017 та 07.08.2017 про відшкодування витрат, пов'язаних із розглядом скарги.

Ухвала суду мотивована тим, що в мотивувальній частині ухвали від 08.08.2017 описано та досліджено клопотання Позивача від 26.07.2017 та 07.08.2017 про відшкодування судових витрат, пов'язаних із розглядом справи, як необґрунтованих та не підтверджених, однак помилково в резолютивній частині не зазначено про відмову у відшкодуванні Позивачу таких витрат.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 (Філіпова Т.Л., Гудак А.В., Василишин А.Р.) ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.08.2017 залишено без змін.

Постанова суду обґрунтована тим, що у даній справі було прийнято рішення по суті позовних вимог, яке набрало законної сили, при прийнятті якого, вирішено розподіл судових витрат відповідно до статті 49 ГПК України. І, оскільки в подальшому рішення передано на виконання до органів ДВС України, тому на даний час розгляд справи по суті завершений з прийняттям рішення, на даний час триває примусове його виконання.

Позивач подав касаційну скаргу на постанову апеляційного господарського суду та ухвалу суду першої інстанції, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з Відповідача судові витрати в загальній сумі 10599,74 грн, понесені у зв'язку з явкою представників Позивача в судові засідання у даній справі.

В касаційній скарзі Позивач не погоджується з мотивами, наведеними в оскаржуваних ухвалі та постанові судів попередніх інстанцій, з тих підстав, що з тексту ухвали суду першої інстанції неможливо встановити підстави, з яких відмовлено в задоволенні клопотань Позивача від 26.07.2017 та 07.08.2017, а тому ухвала суду є такою, що не відповідає вимогам статті 86 ГПК України; суди не врахували, що понесені Позивачем судові витрати підтверджені належними та допустимими доказами (копії наказів про відрядження, посвідчення про відрядження, фіскальні чеки та квитанції), які були додані до відповідних клопотань, поданих в суді першої інстанції під час розгляду скарги на бездіяльність органів ДВС України; судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних процесуальних документів порушено норми статей 45, 43 ГПК України, неправильно застосовано статті 32, 33, 34, 49 ГПК України, що призвело до порушення положень статті 1291 Конституції України та статті 115 ГПК України.

Відповідач не скористався правом подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, що, в силу частини 3 статті 295 ГПК України (в редакції після 15.12.2017), не перешкоджає перегляду судових рішень.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 115 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" (Закон України № 1404-VIII від 02.06.2016) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v.Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 у справі №6-3172цс15).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції, який залишив без змін додаткову ухвалу суду першої інстанції, зроблено помилковий висновок, що оскільки рішення по суті спору передано до органів ДВС України для його виконання, то стадія розгляду справи є завершеною та розпочалася стадія виконання рішення суду.

Що стосується висновку судів про те, що нормами ГПК України не передбачено розподілу судових витрат, пов'язаних з розглядом скарги на дії ДВС України, то виходячи з викладеного вище та враховуючи норми частини 1 статті 44 ГПК України слід врахувати, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

При цьому, склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Таким чином, оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби, підлягають розподілу відповідно до вимог процесуального закону.

Частинами 1, 2 статті 300 ГПК України в редакції після 15.12.2017 визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведені норми процесуального права, виходячи з повноважень суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувані постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.08.2017 повністю та передати справу на розгляд Господарського суду Рівненської області.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 21.08.2017 у справі №918/858/16 скасувати, а справу передати на розгляд Господарського суду Рівненської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.