ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.04.2018 Справа № 908/585/18

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.,

розглянувши заяву Концерну «Міські теплові мережі» (69091 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

до Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство «Офіс-Центр» (69005, м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 80, прим. 62)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення суми 87681,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство «Офіс-Центр», м. Запоріжжя суми основного боргу у розмірі 69699,51 грн. за Договором № 2309 про постачання та використання теплової енергії від 23.09.2002 р., суми пені у розмірі 686,82 грн., суми 3% річних у розмірі 3356,45 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 13938,97 грн. та суми 176,20 грн. судового збору.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.

Частиною 3 ст. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Листом Управління Державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області повідомлено реквізити рахунку для зарахування судового збору, а саме:

Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжі, 22030001

Банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області

МФО: 813015

Код

№ рахунку: 3007

При цьому, суд відзначає, що платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заяви) оплачується судовим збором.

Чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

В даному випадку, в якості доказу сплати судового збору, позивачем було надано платіжне доручення № 2507 від 13.03.2018 р. про сплату 1762,00 грн. судового збору, в якому зазначені такі реквізити: Отримувач УДКСУ у м. Запоріжжя, рахунок 0007. Призначення платежу - судовий збір за позовом Концерну «МТМ», Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя (тобто до суду іншої інстанції).

При цьому, доказів сплати судового збору за реквізитами, наведеними у листі Управління Державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області, заявником суду не надано.

Таким чином, господарський суд не може розцінювати вказаний документ як належний доказ сплати позивачем судового збору за заявою, яка подана до господарського суду Запорізької області.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Перевіривши факт зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (за належними платіжними реквізитами), суд відзначає, що в Реєстрі підтвердження оплат Управління Державної казначейської служби України у місті Запоріжжі Запорізької області, факт зарахування суми судового збору у розмірі 1762,00 грн., сплаченого платіжним дорученням № 2507 від 13.03.2018 р., не підтверджено.

Відповідно до ст. 60 ГПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

В даному випадку заява про видачу судового наказу Концерну «МТМ» підписана представником ОСОБА_2 Проте, належних і допустимих доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_2 до матеріалів заяви не надано. До заяви взагалі не надано будь-яких документів (оригіналу або належним чином засвідченої копії довіреності на підтвердження наявності у ОСОБА_2 повноважень на підписання заяви), що позбавляє суд можливості пересвідчитись, що дана заява підписана повноважною особою.

Тобто, доказів на підтвердження повноважень вказаної особи на підписання заяви Концерном «МТМ» суду не надано.

З огляду на викладене, суд в задоволенні заяви про видачу судового наказу до Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство «Офіс-Центр», м. Запоріжжя в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 69699,51 грн. за Договором № 2309 про постачання та використання теплової енергії від 23.09.2002 р. відмовляє, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Також, заявником, крім суми основного боргу за договором заявлено вимогу про стягнення суми пені у розмірі 686,82 грн., суми 3% річних у розмірі 3356,45 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 13938,97 грн.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Крім того, як зазначено у Пояснювальній записці до проекту Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 6232 від 23.03.2017 у господарському та цивільному видах судочинства запроваджується можливість стягнення неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження. Так, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд видає судовий наказ про стягнення заборгованості з боржника.

Отже, враховуючи можливість стягнення неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження, вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

З огляду на викладене, суд відмовляє у видачі судового наказу до Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство «Офіс-Центр», м. Запоріжжя в частині стягнення суми пені у розмірі 686,82 грн., суми 3% річних у розмірі 3356,45 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 13938,97 грн., на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 152 ГПК України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За змістом ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

До того ж, слід зауважити, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ч. 1 ст. 148, ст. 150, п. 1, 2 ч. 3, ст. 152, ст. 153 ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя у видачі судового наказу про стягнення з Приватного підприємства "Спеціалізоване підприємство «Офіс-Центр», м. Запоріжжя суми основного боргу у розмірі 69699,51 грн. за Договором № 2309 про постачання та використання теплової енергії від 23.09.2002 р., суми пені у розмірі 686,82 грн., суми 3% річних у розмірі 3356,45 грн., суми інфляційних втрат у розмірі 13938,97 грн.

Звернути увагу учасників судового процесу, що з судовим рішенням можливо ознайомитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади: http://court.gov.ua/fair/sud5009/. Електронна адреса господарського суду Запорізької області: inbох@zp.arbitr.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її підписання (ст.ст. 235, 255, 256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала підписана 04.04.2018р.

Додаток (для заявника): заява з доданими до неї документами, всього на 137 аркушах, в тому числі оригінал платіжного доручення № 2507 від 13.03.2018р.

Суддя М.В. Мірошниченко