ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/2404/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т",

на ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 (головуючий Колоколов С.І., судді: Разюк Г.П. і Лисенко В.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ексім-Групп" (далі - Позивач),

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" (далі - Відповідач),

про стягнення 83 392,99 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Відповідача про стягнення 83 392,99 грн. заборгованості за договором поставки з відстрочкою платежу від 16.05.2017 № 219/17 (далі - Договір № 219/17).

Відповідач, у свою чергу, звернувся до господарського суду Одеської області з зустрічним позовом до Позивача про зобов'язання Позивача поставити Відповідачу товар за Договором № 219/17.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.12.2017 зустрічну позовну заяву Відповідача було повернуто без розгляду на підставі пунктів 4 та 6 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; в редакції, чинній до 15.12.2017).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути зустрічну позовну заяву на розгляд господарського суду Одеської області.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 апеляційну скаргу Відповідача на ухвалу господарського суду Одеської області від 01.12.2017 та додані до неї документи повернуті скаржнику без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 97 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Відповідачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості клопотання про відстрочення сплати судового збору та, як наслідок, апеляційний суд відхилив вказане клопотання Відповідача.

Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, Відповідач звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити на розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не було враховано вимоги частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Від Позивача відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення апеляційним судом обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції у постановленні оскаржуваної ухвали встановлено, що Відповідач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Одеської області від 01.12.2017 та повернути зустрічну позовну заяву на розгляд суду першої інстанції.

Також Відповідач просив відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

В обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору Відповідач посилався на норми частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частини третьої статті 94 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Згідно з частиною другою статті 44 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами підпункту 4 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду має бути сплачений судовий збір у сумі 1 600,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Водночас підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати. Господарський суд вправі вчинити дії, про які йдеться у статті 8 Закону України "Про судовий збір", і зі своєї ініціативи з наведенням в ухвалі відповідних мотивів.

З викладеного вбачається, що Відповідач як заінтересована сторона, звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, повинен був належним чином обґрунтувати неможливість або утруднення здійснення оплати судового збору та на підтвердження цього надати належні та допустимі докази.

Натомість Відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження недостатності або відсутності коштів та не доведено суду винятковості обставин, що унеможливлюють сплату судового збору.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору та, як наслідок, відхилив вказане клопотання Відповідача.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 97 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У зв'язку з цим суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Відповідача на ухвалу господарського суду Одеської області від 01.12.2017 та додані до неї матеріали повернув скаржнику.

Посилання Відповідача в касаційній скарзі на те, що судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не було враховано вимоги частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними доводами суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 304 ГПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки апеляційним судом було прийнято ухвалу з дотриманням норм процесуального права, що надає підстави залишити її без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін прийняту у даній справі ухвалу суду апеляційної інстанції, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 304, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сагітта-Т" залишити без задоволення, а ухвалу Одеського апеляційного господарського суду від 01.12.2017 у справі № 916/2404/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко