РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.04.2018Справа № 910/849/18

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
доПриватного акціонерного товариства «Отіс»
простягнення 11100 грн. 93 коп.

Суддя Отрош І.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.01.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Отіс» про стягнення 11100 грн. 93 коп., з яких 10713 грн. 20 коп. основного боргу, 44 грн. 91 коп. 3% річних та 342 грн. 82 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання № 20100 від 30.07.2015 не у повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем у період з 01.12.2014 по 01.10.2015 комунальні послуги з централізованого опалення, у зв'язку з чим станом на 10.12.2017 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 6782 грн. 54 коп., та не у повному обсязі здійснив оплату за надані позивачем у період з 01.12.2014 по 01.05.2016 комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води, у зв'язку з чим станом на 01.12.2017 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3930 грн. 66 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44 грн. 91 коп. та інфляційні втрати у розмірі 342 грн. 82 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/849/18 позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишено без руху на підставі ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 у справі № 910/849/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 відкрито провадження у справі № 910/849/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строки на подання заяв по суті справи.

02.03.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що дійсно у нього існувала заборгованість за Договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання № 20100 від 30.07.2015 у розмірі 6782 грн. 54 коп. (за послуги з централізованого опалення) та у розмірі 3930 грн. 66 коп. (за послуги з постачання гарячої води). Однак, вказану заборгованість відповідач сплатив 30.01.2018 та 26.02.2018, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

За таких обставин, відповідач просив суд закрити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

У встановлені судом строки позивачем не подано відповіді на відзив.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

30.07.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Отіс» (споживач) укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання № 20100, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими тарифами, а споживач зобов'язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно з п. 2 Договору № 20100 від 30.07.2015 споживач є орендарем нежитлового приміщення у будинку № 67 по вул. Вернадського у м. Києві.

Відповідно до п. 3 Договору № 20100 від 30.07.2015 опалювальна площа приміщення становить 45,6 кв.м; кількість пристроїв системи гарячого водопостачання - 1 рукомийник.

Відповідно до п. 10 Договору № 20100 від 30.07.2015 споживач, який не має засобів обліку гарячої води, оплачує послуги з централізованого постачання гарячої води згідно з нормативними споживаннями гарячої води, визначеними залежно від кількості та виду водорозбірних пристроїв, встановлених у приміщенні, та графіку роботи приміщень.

Згідно з п. 11 Договору № 20100 від 30.07.2015 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з показаннями пристроїв обліку пропорційно опалювальній площі приміщення за умови здійснення власником/балансоутримувачем будинку заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування.

Згідно з п. 32 Договору № 20100 від 30.07.2015 цей договір укладається 15.05.2016 і набирає чинності з 01.11.2014.

Згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, умовами п. 32 Договору № 20100 від 30.07.2015 сторони встановили, що умови вказаного договору застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.11.2014.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (п. 33 Договору № 20100 від 30.07.2015).

Сторонами не надано доказів заявлення наміру про розірвання або необхідність перегляду умов Договору № 20100 від 30.07.2015, з огляду на що суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної а гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання; централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Судом встановлено, що за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги з опалення на загальну суму 7734 грн. 52 коп., а саме: у грудні 2014 року на суму 1532 грн. 16 коп., у січні 2015 року на суму 1532 грн. 16 коп., у лютому 2015 року на суму 1532 грн. 16 коп., у березні 2015 року на суму 2186 грн. 06 коп. та у квітні 2015 року на суму 951 грн. 98 коп., що відображено у розрахунку заборгованості, долученому позивачем до матеріалів справи.

Відповідачем не було надано заперечень щодо вартості спожитого ним опалення у вказаний період.

Крім того, судом встановлено, що за період з грудня 2014 року по грудень 2015 року позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води на загальну суму 8835 грн. 82 коп., а саме: у грудні 2014 року на суму 23 грн. 64 коп., у січні 2015 року на суму 23 грн. 64 коп., у лютому 2015 року на суму 395 грн. 90 коп., у березні 2015 року на суму 980 грн. 88 коп., у квітні 2015 року на суму 851 грн. 16 коп., у травні 2015 року на суму 690 грн. 89 коп., у червні 2015 року на суму 789 грн. 58 коп., у липні 2015 року на суму 888 грн. 28 коп., у серпні 2015 року на суму 822 грн. 48 коп., у вересні 2015 року на суму 855 грн. 38 коп., у жовтні 2015 року на суму 855 грн. 38 коп., у листопаді 2015 року на суму 794 грн. 40 коп. та у грудні 2015 року на суму 857 грн. 95 коп., що відображено у розрахунку заборгованості, долученому позивачем до матеріалів справи.

Відповідачем не було надано заперечень щодо вартості спожитої ним гарячої води у вказаний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 13 Договору № 20100 від 30.07.2015 розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг - щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Крім того, згідно з п. 8 Договору № 20100 від 30.07.2015 плата за надані послуги справляється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення та постачання холодної, гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.205 № 630.

Згідно з п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної а гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, відповідач повинен був здійснювати оплату за отримані житлово-комунальні послуги з опалення та гарячого водопостачання не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг за Договором № 20100 від 30.07.2015, спожитих у спірному періоді, у зв'язку з чим станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача виникла заборгованість у розмірі 6782 грн. 54 коп. з оплати послуг за централізоване опалення та 3930 грн. 66 коп. з оплати послуг за постачання гарячої води, що відображено у розрахунку заборгованості, долученому позивачем до матеріалів справи.

02.03.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що дійсно у нього існувала заборгованість за Договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання № 20100 від 30.07.2015 у розмірі 6782 грн. 54 коп. (за послуги з централізованого опалення) та у розмірі 3930 грн. 66 коп. (за послуги з постачання гарячої води). Однак, вказану заборгованість відповідач сплатив 30.01.2018 та 26.02.2018, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Судом встановлено, що 30.01.2018 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 6782 грн. 54 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 642 від 30.01.2018 на суму 6782 грн. 54 коп., копія якого долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву (призначення платежу - за опалення згідно з Договором № 20100 від 30.07.2015).

Також, судом встановлено, що 22.02.2018 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 3930 грн. 66 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1294 від 26.02.2018 на суму 3930 грн. 66 коп., копія якого долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву (призначення платежу - за постачання гарячої води за Договором № 20100 від 30.07.2015).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (сума основного боргу у розмірі 10713 грн. 20 коп. (6782,54 грн. + 3930,66 грн.) припинив своє існування після звернення позивача з даним позовом до суду (26.01.2018), суд дійшов висновку закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 10713 грн. 20 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44 грн. 91 коп. та інфляційні втрати у розмірі 342 грн. 82 коп. за період з вересня по жовтень 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Отіс» 3% річних у розмірі 44 грн. 91 коп. та інфляційних втрат у розмірі 342 грн. 82 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд дійшов висновку покласти на відповідача судовий збір в частині позовних вимог, щодо яких суд вирішив закрити провадження у справі (суми основного боргу у розмірі 10713 грн. 20 коп.), так як спір виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо несвоєчасної оплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг.

В іншій частині позовних вимог судовий збір покладається на відповідача на підставі ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ч.ч. 1. 9 ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Отіс» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 32; ідентифікаційний код: 14357579) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305) 3% річних у розмірі 44 (сорок чотири) грн. 31 коп., інфляційні втрати у розмірі 342 (триста сорок дві) грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

3. В іншій частині позову - закрити провадження у справі.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Отрош