ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2018 Справа № 917/2180/17

за позовною заявою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул.Шолуденка, 1, м.Київ, ідент. код 31301827

до комунального підприємства "Теплоенерго", вул.Софіївська, 68, м.Кременчук, ідент. код 31700972

про стягнення 260484,73 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 83/17 від 27.12.2017 року

від відповідача: не з"явились

Розглядається позовна заява Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення з комунального підприємства "Теплоенерго" 260484,73 грн. з них: 125 071,11 грн. інфляційні та 25 643,89 грн. - 3% річних за прострочення оплати основного боргу в сумі 508733,02 грн. (за рішенням №917/1754/14); 90 473,67 грн. - інфляційні та 19296,06 грн. - 3% річні за простроченя оплати основного боргу в сумі 274847,14 грн. (за рішенням №917/2407/13)

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати отриманого природного газу.

Відповідача в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

25.06.2013р. між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Комунальним підприємством "Теплоенерго" було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за №14/12-293, відповідно до умов якого сторони домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у відповідача за договором поставки природного газу від 29.10.2010р. №10/11-24БО-03.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати природного газу не виконав, розрахувався за отриманий природний газ не в повному обсязі, чим порушив умови договору, в зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення боргу.

Рішеннями господарського суду Полтавської області від 11.02.2014 у справі № 917/2407/13 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволені в повному обсязі, стягнуто з КП "Теплоенерго" 510192,07 грн. основного боргу, 8946,10 грн. пені, 35713,44 гри штрафу, 64,41 грн. інфляційних та 11644,77 грн. - 3% річних.

При цьому, як зазначає позивач розрахунок інфляційних здійснювався за період серпень 2012 - жовтень 2013, а трьох відсотків річних - за період з 01.08.2012 по 29.11.2013

Крім того, рішенням господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 у справі № №917/1754/14 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволені частково, стягнуто з КП "Теплоенерго" 553 596,00 грн. основного боргу, 8358,33 грн. - 3% річних, 50377,24 грн. інфляційних втрат, 38751,72 грн. штрафу, 19743,00 грн. пені.

При цьому, як зазначає позивач, розрахунок інфляційних здійснювався за період листопад 2013 року - липень 2014 року, а трьох відсотків річних - за період з 01.11.2013 по 18.08.2014.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.06.2016р. у справі №917/635/16 позовні вимоги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволені в повному обсязі, стягнуто з КП "Теплоенерго" 298958,69 грн. інфляційних за період з листопада 2013 року по березень 2016 року включно; 34203,53 грн. - 3% річних за період з 30.11.2013 по 14.04.2016; 272250,13 грн. інфляційних за період з серпня 2014 року по березень 2016 року, 26847,20 грн. - 3% річних за період з 19.08.2014 по 14.04.2016.

Зазначеним рішенням встановлено, що проплати в рахунок погашення основного боргу, підтвердженого рішенням суду у справі №917/2407/13 були здійснені платежами з 28.03.2014 по 07.07.2015 на загальну суму 35 344,93 грн., а платежами за 28.03.2014 на суму 67 699,93 грн. оплачено судовий збір, 3% річних, інфляційні збитки, пеню, штраф. Платежами від 03.03.2017 на суму 150 000,00 грн. погашено частково основний борг, який на момент звернення з позовом складає 274847,14 грн.

Враховуючи невиконання рішень суду позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 90473,67 грн. інфляційних, 19296,06 грн. - 3% річних за прострочення грошового зобов'язання з оплати основного боргу на суму 274847,14 грн. за рішенням суду у справі №917/2407/13;125071,11 грн. інфляційних, 25643,89 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов'язання з оплати основного боргу на суму 508733,02 грн. за рішенням суду у справі №917/1754/14.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. При цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та зарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час розгляду справ №917/2407/13 та №917/1754/14 встановлено порушення доповідачем умов договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-293 від 25.06.2012 в частині проведення оплат.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул.Софіївська, 68, м.Кременчук, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вул.Шолуденка, 1, м.Київ, , р.№7 АБ "Укргазбанк", м.Київ, МФО 320478) 125071, 11 грн. - інфляційні за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року, 25643,89 грн. - 3% річних за період з 16.04.2016р. по 20.12.2017р., 90473, 67 грн. - інфляційні за період з квітня 2016 року по листопад 2017 року, 19296, 06 грн. - 3% річних за період з 16.04.2016 р. по 20.12.2017 р. та 3907, 27 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 06.04.2018р.

Суддя Іванко Л.А.