ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 березня 2018 р. Справа №903/946/17

за позовом: Державного підприємства "Укрриба"

до відповідача: фізичної особи-підприємця Круковського Юрія Васильовича

про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення 54474,53 грн. Суддя Шум М.С.

секретар судового засідання Легерко В.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Суть спору: Державне підприємство "Укрриба" звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця Круковського Ю.В. про застосування наслідків недійсності правочину та стягнення 54474,53 грн. за фактичне користування державним нерухомим майном. В обґрунтування позову посилається на договір зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р. з додатками(акт приймання-передачі гідротехнічних споруд на зберігання, що розташовані в с. Холонів, Горохівського району, Волинської області від 25.12.2013 року, додаткову угоду від 01.12.2014р., рішення Господарського суду Волинської області від 17.05.2016р. та норми ст.216 ЦК України.

Ухвалою суду від.27.02.2018р. розгляд справи по суті призначено на 27.03.2018р.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, проте були належним чином повідомленні про дату і час останнього, про що свідчать відповідні повідомлення про вручення судових повісток(наявні в матеріалах справи).

Суд відхиляє клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з огляду на безпідставність та необґрунтованість останнього. Окрім того, в судовому засіданні 27.02.2018р. представник відповідача не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами, -

встановив:

25.12.2013р. між ФОП Круковським Ю.В. та ДП «Укрриба» укладено договір за №29/13 зберігання державного майна.

Згідно п.1 даного договору зберігання, ФОП Круковський Ю.В. (зберігач) приймає на зберігання державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів, майно що перебуває у державній власності і знаходиться за адресою: Волинська область, Горохівський район, с.Холонів.

Згідно п.4 договору та протоколу про договірну ціну від 25.12.2013р. щомісячна ціна за зберігання складає 10 гривень.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання і діє до укладення договору оренди державного майна (п.6.1 договору).

01.12.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору зберігання №29/13 від 25.12.2013р. щодо користування державним майном, переданим зберігачу на зберігання з помісячною оплатою у 2200 гривень в т.ч. ПДВ, з подальшим помісячним коригуванням ціни згідно індексу інфляції. Крім того, згідно п.11. додаткової угоди її умови застосовуються і до правовідносин, які виникли між сторонами до укладення цієї угоди і які оцінені у 24200 гривень.

Тобто за даною додатковою угодою було передбачено оплату за користування спорудами з моменту укладення основного договору від 25.12.2013 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 17.05.2016р.(яке набрало законної сили - 03.06.2016р.) у справі №903/207/16, про визнання недійсними договору зберігання державного майна від 25.12.2013р. №29/13 та додаткової угоди від 01.12.2014р. до договору зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р., які укладені між державним підприємством "Укрриба та фізичною особою - підприємцем Круковським Юрієм Васильовичем, позов до державного підприємства "Укрриба" задоволено, визнано недійсними договір зберігання державного майна від 25.12.2013р. №29/13 та додаткову угоду від 01.12.2014р. до договору зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р., укладені між державним підприємством "Укрриба та фізичною особою-підприємцем Круковським Юрієм Васильовичем.

Даним рішенням встановлено, що в порушення вимог Законів України «Про управління об'єктами державної власності» (стаття 6), «Про оренду державного та комунального майна» (статті 5, 9-13, 19), «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (статті 7, 13), Глави 77 ЦК України, Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої Постановою КМУ від 10.08.1995 №629, при укладенні договору зберігання від 25.12.2013 №29/12 між ДП «Укрриба» та ФОП Крюковським Ю.В. та додаткової угоди від 01.12.2014р. не проводилася оцінка майна, що передається в користування; до регіонального відділення не надходили заява про оренду, проект договору оренди, а також інші документи згідно з Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України 15.02.2013 № 201.

Додаткова угода щодо користування державним майном - гідротехнічними спорудами рибацьких ставів містить основні ознаки договору оренди (передача майна в користування, строковість, оплатність, мета - здійснення господарської діяльності).

Дійсна правова природа зберігання з наданням зберігачеві права користування полягає у спрямуванні волі і волевиявленні сторін на зберігання речі, при цьому послугу надає зберігач, а оплачує поклажодавець (власник чи інший титульний володілець майна), а у договорі майнового найму послугу оплачує наймач, який користується майном.

Судом у вищезазначеному рішенні визначено, що фактично між ДП "Укрриба" та Круковським Ю.В. не могло бути укладено договору оренди гідротехнічних споруд, так як останні належать не позивачу ДП «Укрриба», а державі в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинські області, а ДП «Укрриба» не мало права на передачу державного майна в користування іншим особам без відповідного дозволу Фонду держмайна. Таким чином укладений договір від 25.12.2013 року та додаткова угода до нього від 01.12.2014 року фактично приховували договір оренди гідротехнічних споруд, оскільки раніше у 2009 році між сторонами вже був укладений договір зберігання з правом користування, який є чинним (не розірваний, не припинений та не визнаний недійсним).

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач просить застосувати наслідки недійсності додаткової угоди від 01.12.2014р. до договору зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р. та зобов'язати відповідач відшкодувати державному підприємству «Укрриба» кошти за фактичне користування державним нерухомим майном, за цінами, які існують на момент відшкодування, у розмірі 54474,53 грн..

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відповідно до статей 215 та 216 ЦК, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом ст.216 ЦК України, способами захисту прав при цьому є двостороння реституція або, у разі її неможливості, - відшкодування вартості того, що одержано тощо(частина 1), відшкодування заподіяних збитків та моральної шкоди (частина 2).

В позовній заяві позивач посилається на акт приймання-передачі гідротехнічних споруд на зберігання, що розташовані в с. Холонів, Горохівського району, Волинської області від 25.12.2013р. (додаток 1 до договору від 25.12.2013р.), однак залишає поза увагою те, що вказаний додаток є невід'ємною частиною основного договору від 25.12.2013р. і не має самостійного юридичного значення.

У зв'язку з визнанням судом недійсним договору від 25.12.2013р. та додаткової угоди до нього - усі додатки (як невід'ємні частини угоди) втрачають свою юридичну силу.

З акту прийому-передачі гідротехнічних споруд від 25.12.2013р. вбачається, що державне майно передається ФОП Круковському Ю.В. на зберігання.

Лише в подальшому було укладено додаткову угоду від 01.12.2014 р. про надання дозволу на користування гідротехнічними спорудами, однак на виконання вказаної додаткової угоди акту прийому-передачі гідротехнічних споруд в користування не укладалось.

В даному випадку позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача кошти, за користування майном, яке відповідач фактично повернув, але в подальшому орендує його(договір оренди №1058 від 22.08.2016р.) в належного орендодавця(власника майна - регіонального відділення ФДМ України у Волинській області).

З огляду на те, що ДП «Укрриба» не мало права на передачу державного майна в користування іншим особам без відповідного дозволу Фонду держмайна(встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 17.05.2016р.(яке набрало законної сили - 03.06.2016р.) у справі №903/207/16), то правові підстави для застосування наслідків недійсності додаткової угоди від 01.12.2014р. до договору зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р. та зобов'язання відповідача відшкодувати саме державному підприємству «Укрриба» кошти за фактичне користування державним нерухомим майном, за цінами, які існують на момент відшкодування, у розмірі 54474,53 грн. відсутні.

Твердження позивача, що відповідачем за час дії договору зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р. сплачено 25000,50 грн., що є доказом використання державного нерухомого майна, відхиляється судом, оскільки згідно картки рахунку 361(наданим позивачем а.с.39-40), призначенням платежів відповідача зазначено договір зберігання державного майна №29/13 від 25.12.2013р., тому стверджувати, що дані кошти були платою саме за користування майном немає підстав.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а також такі, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим прийшов висновку, що право чи інтерес позивача не порушені, у зв'язку з чим відмовляє в позові з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Суд відхиляє заяву відповідача про застосування строків давності, оскільки дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

04.04.2018

Суддя М. С. Шум