ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2018 р. Справа № 914/1791/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Юрченка Я.О.

суддів Дубник О.П. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

позивача: Гачак І.О. - адвокат;

відповідача: Валігура М.П. - керівник товариства; Білоус К.В. - адвокат;

третьої особи 1: Кульчицький Н.Б. - адвокат;

третьої особи 2: Симканич В.В. - адвокат;

третьої особи 3: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вих. № ЦТЛ-19/1860 від 01.12.2017

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2017 (суддя Мазовіта А.Б., повний текст складено 20.11.2017)

у справі № 914/1791/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька транспортна компанія", м. Львів

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Сколівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП "Галсільліс", м. Сколе

2) Державного підприємства "Турківське лісове господарство", с. Турка

3) Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", м. Дрогобич

про стягнення 852 074, 85 грн

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення 852 074,85 грн вартості додаткових послуг, які були надані з огляду на затримку вагонів для проведення митного огляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачем та відповідачем було укладено договір №3126/167-2014 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах та проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з цими перевезеннями. У травні 2016 року відповідачем зі станції Явора та Сколе Львівської залізниці призначенням на станцію Лискова ЖСР (Словаччина) було відправлено вагони №32261562, №96289814, №96397542, №67610808 з деревиною. 15.05.2016 та 18.05.2016 вказані вагони було затримано для проведення митного огляду, про що позивачем складено акти загальної форми. У жовтні 2016 року затримання вищевказаних вагонів було закінчено, про що також складено акти загальної форми. У зв'язку із затримкою вагонів з травня по жовтень 2016 року з причин, що не залежать від перевізника, позивачем нараховано відповідачу додаткові платежі за надані послуги, а саме: користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи (телеграми та повідомлення), подавання та забирання вагонів, зважування вантажів при затримці, а також провізну плату (тариф). Вартість додаткових платежів за послуги склала 852 074, 85 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.11.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд керувався приписами ст.ст. 4, 43, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, та виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2017 у справі № 914/1791/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що суд не застосував закон, що підлягав застосуванню, дана невірна оцінка доказам у справі, зокрема актам загальної форми, на які посилається позивач, і вони підтверджують обставини щодо затримки вантажу. Скаржник не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що ст. 218 Митного кодексу Українb не є спеціальною нормою права по відношенню до ст.ст. 325, 338 Митного кодексу України. Також скаржник вказує на неправомірне не застосування судом першої інстанції § 2 ст. 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС). Зазначає також, про те, що суд залишив поза увагою те, що позивач у цій справі виступив також перевізником вантажу.

Заявою від 26.03.2018 скаржник просить залучити Закарпатську митницю ДФС до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

В задоволенні вказаного клопотання колегією суддів відмовлено.

Клопотанням від 26.03.2018 з метою формування єдиної судової практики скаржник просить долучити до матеріалів цієї справи постанови Верховного Суду у справах № 910/20643/16, № 911/4079/16.

У листі від 22.02.2018 № ЦТЛ-19/188 від 27.03.2018, від 28.03.2018 скаржник, додатково, обґрунтовує доводи апеляційної скарги з посиланням на приписи УМГС /СМГС/ та, зокрема, зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку щодо актів загальної форми, оскільки визначальним є не форма, а зміст документа .

Також скаржник звертає увагу на те, що Верховним Судом у справах 910/20643/16, № 911/4079/16 висловлена позиція про те, що системний аналіз змісту положень статей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 11 від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 свідчить про те, що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися, незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю. Що повністю спростовує висновки місцевого господарського суду про незастосування цих норм матеріального права.

2 лютого 2018 року відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу та заперечення на відповідь на відзив в яких спростовуючи доводи, викладені в апеляційній скарзі, зазначав таке.

Відповідач зазначає, що він не повинен оплачувати додаткові платежі, вважає також, що затримка вагонів сталась не з його вини, Угода про міжнародне вантажне залізничне сполучення не містить норм, хто повинен оплатити ці додаткові платежі. Крім того, відповідач у відзиві звертає увагу суду на дефекти форми актів загальної форми ГУ-23, відтак вважає їх неналежними та недопустимими доказами позовних вимог залізниці.

Відтак відповідач просить залишити рішення місцевого господарського суду від 13.11.2017 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третіми особами, зокрема Сколівським дочірнім лісогосподарським підприємством ЛГП Галсільліс та ДП «Турківське лісове господарство» надано суду відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін, скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 10.04.2018 представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Представник відповідача та керівник підприємства підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та заперечення на відповідь на відзив, просили рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2017 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники третьої особи Сколівського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП Галсільліс та Державного підприємства «Турківське лісове господарство» заперечили проти апеляційної скарги, просили рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2017 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник ДП "Дрогобицьке лісове господарство" явку повноважного представника в судові засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзивів на неї, письмових пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, заслухавши доводи представників сторін, третіх осіб, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2017 у справі № 914/1791/17 - скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр транспортної логістики» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», виходячи з таких підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 24.04.2014 Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька транспортна компанія" (замовник) було укладено договір №3126/167-2014 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах та проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з цими перевезеннями.

Додатковою угодою № 5 від 01.12.2015 сторони виклали договір від №3126/167-2014 від 24.04.2014 року в новій редакції.

За цим договором виконавець (позивач) зобов'язувався за плату і за рахунок замовника (відповідача) виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах.

На виконання умов вищевказаного договору у травні 2016 року на підставі накладних №545590, №545608, №541656, №544676 зі станцій Явора та Сколе Львівської залізниці призначенням на станцію Лискова ЖСР (Словаччина) було відправлено вагони №32261562, №96289814, №96397542, №67610808 з вантажем "Деревина паливна у вигляді колод".

15.05.2016 вагони №32261562 та №96289814 на станції Батьово Львівської залізниці було затримано митним постом "Залізничний" Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на підставі усного розпорядження та ст. 325, 338 Митного кодексу України для проведення митного огляду, про що ПАТ "Укрзалізниця" повідомлено листом за вих. №05/16 від 15.05.2016.

15.05.2016 працівниками станції Батьово відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України складено акт загальної форми №10918 та направлено телеграфне повідомлення на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (№75 від 15.05.2016) .

Відповідно до листа Закарпатської митниці ДФС України за вих. №07-70- 61/34/2813 від 20.10.2016 вагон №32261562 направлено на станцію Колчино ДП "Мукачівське лісове господарство".

22.10.2016 затримання вагонів №32261562 та №96289814 закінчено (вантаж вивантажено на станції Колчино Львівської залізниці на під'їзній колії ТДВ "Закарпатоблагротехсервіс"), про що складено акт загальної форми №70.

Також 15.05.2016 вагон №96397542 та 18.05.2016 вагон №67610808 на станції Чоп Львівської залізниці було затримано митним постом "Чоп-Залізничний" Закарпатської митниці ДФС України на підставі п. 5 ПКМУ №465 від 23.12.2012 та ст.ст. 218, 338 МК України для проведення митного огляду, про що ПАТ "Укрзалізниця" повідомлено листом за вих. №07-70- 61/60/38 від 15.05.2016 та листом за вих. №07-70-61/60/42від 18.05.2016.

15.05.2016 та 18.05.2016 працівниками станції Чоп складено відповідні акти загальної форми №7559 і №7568 та направлено телеграфне повідомлення на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (№142 від 15.05.2016, №202 від 18.05.2016).

Відповідно до листа Закарпатської митниці ДФС України за вих. №07-70- 61/34/2802 від 19.10.2016 вагони №96397542 та №67610808 направлено для вивантаження на станцію Чоп на контейнерний майданчик АТ "Закарпатінтерпорт".

23.10.2016 затримання вагонів №96397542 та №67610808 закінчено (вантаж вивантажено на контейнерний майданчик АТ "Закарпатінтерпорт"), про що складено акти загальної форми №7041, №7042.

Листом Закарпатської митниці ДФС України за вих. №07-70-61/34/2813 від 20.10.2016 внесені зміни у лист за вих. №07-70-61/34/2802 від 19.10.2016, яким замінено вагони №№96359385, 96289814, 32261562 на вагони №№96397542, 67610808.

Місцевий господарський суд, дослідивши подані позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення нарахованих провізних платежів за час затримки вагонів № 32261562, № 96289814, № 96397542, № 67610808, акти загальної форми ГУ-23, зокрема №№ 4569, 4568, 11013, 711, 7559, 7097, 7046 та, встановивши певні дефекти їх оформлення, відмовив у задоволенні позову без врахування доведеного факту затримки та понесених залізницею витрат. Окрім того, місцевим судом було помилково надано оцінку і складанням актів загальної форми, як юридичного явища, що породжує відповідальність вантажовласника за затримку вагонів, зважаючи на правила користування вагонами, де ці акти складаються у випадку затримки вагонів з вини вантажовласника. Судом приймається до уваги подані відповідачем та третіми особами докази, згідно з якими затримка вагонів сталася не через порушення ним правил перевезення, а внаслідок протиправних дій Закарпатської митниці; незаконність затримки та тривалого проведення митних формальностей встановлена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі №876/3130/17 (щодо вагонів №№ 32261562, 96289814) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 у справі №813/2237/16 і постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.07.2017 у справі №308/12202/16-п (щодо вагонів №№96397542, 67610808), якими визнано протиправними дії та бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримання залізничних вагонів та не проведення митних процедур у граничні строки, а також зазначено, що дії митниці та порушення допущені нею, не повинні створювати негативні наслідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених осіб. Главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218 Митного кодексу України, урегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України). Тому дії щодо здійснення Закарпатською митницею ДФС є митними формальностями, виходячи з чого, на них розповсюджується положення ст. 218 Митного кодексу України.

Не є предметом спору у даній справі правомірність чи неправомірність дій Закарпатської митниці ДФС. Слід зазначити, що останні були предметом дослідження та розгляду у іншій справі, що підтверджується постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 у справі № 876/3130/17 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 у справі № 813/2237/16 і постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.07.2017 у справі №308/12202/16-п.

Спір у даній справі виник із договору перевезення, який регулюється іншими нормами права, зокрема, ст. 2, 16, 22 28, §2 31, 32 УМГС, ст. 218 Митного кодексу України та відповідними нормами національного законодавства України, які регулюють спірні правовідносини.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, про те, що як вбачається із змісту договору №3126/167-2014 від 24.04.2014, такий є договором транспортного експедирування (глава 65 ЦК України), що не спростовується позивачем, та відповідно до положень якого позивач є виконавцем (експедитором).

Однак, місцевий суд не врахував, що виходячи з умов Договору в редакції додаткової угоди від 01.12.2015 № 5 про надання послуг з організації перевезень вантажів на власних напіввагонах ТОВ «Галицька транспортна компанія» у правовідносинах з ПАТ «Укрзалізниця» виступає платником на підставі присвоєного коду відповідно до умов договору та § 2 ст. 31 СМГС, тоді як вантажовідправники за накладними № 545590, 545608, 541656, 544676 є ДП «Дрогобицьке лісове господарство», ДП «Турківське лісове господарство», Сколівського дочірнього лісогосподарського підприємства «ЛГП Галсільліс», на користь яких саме Відповідачем здійснено замовлення послуг, передбачених договором від 24.04.2014 № 3126/167-2014 в редакції додаткової угоди від 01.12.2015 № 5.

Підтвердженням цього є графи 3, 111 СМГС накладних № 545590, 545608, 541656, 544676 де відправники вказали код № 9326187 та зазначено, що платником по УЗ є ТзОВ «Галицька транспортна компанія».

Судом першої інстанції помилково не було враховано, що даний спір не стосується договору перевезення, який оформлюється накладною (послуги з перевезення надано у повному обсязі, претензій щодо здійснених перевезень сторони не мають), спір стосується права нараховувати та стягувати додаткові збори за послуги, які надано в процесі організації перевезень вантажів за укладеним договором, а тому до правовідносин, які склалися за договором про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, укладеним між ПАТ "Укрзалізниця" та ТзОВ "Галицька транспортна компанія".

Оскільки права та обов'язки сторін виникають не лише з умов укладеного ними договору, а й на підставі норм, установлених законодавством, які регулюють взаємовідносини у певних випадках, саме на відповідачу лежить обов'язок оплатити перевізнику операції, здійснені під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від того, що під час здійснення такого контролю факту незаконного переміщення товару встановлено не було.

Отже, викладені у рішенні місцевого суду висновки про те, що Договором про надання послуг додаткові послуги не передбачалися, тому у відповідача відсутній обов'язок їх оплачувати, спростовуються наведеними нормами чинного законодавства та умовами Договору про надання послуг (пункт 2.2.7).

Місцевий господарський суд безпідставно не застосував § 2 ст. 31 СМГС до цих спірних правовідносин.

Місцевий суд, під час розгляду справи, не врахував, що Митним кодексом України не передбачено для працівників ДФС та митного органу замовляти проведення маневрової роботи з вагонами, на які вони з тих чи інших підстав передбачених законом, дають працівникам залізничного транспорту вказівку (заявку, наказ, розпорядження, тощо) про затримання вагона для проведення митних формальностей. СМГС не містить норм щодо виконання залізницею митних формальностей. Згідно з цією угодою працівники прикордонної передавальної станції інформують митницю про перетин кордону залізничним транспортним засобом, подають митниці всі товаросупровідні документи і спільно з митниками перевіряють кількість, номери вагонів, цілісність пломб чи інших охоронних пристроїв. Статтями 22, 28, 32 СМГС передбачено, що залізниці повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані із митними формальностями. Оплата за які здійснюється в порядку, передбаченому, зокрема § 2 ст. 31 СМГС. А ст. 2 СМГС наводить визначення провізних платежів, згідно з якою це і додаткові збори, що виникають в процесі перевезення.

На думку колегії суддів, акт № 4569 підтверджує, що на ст. Батьово затримка вагона № 32261562 тривала з 2135 15.05.2016 до 1140 16.06.2016 засвідчені календарними штемпелями станцій. Акт № 4568 від 15.05.2016. Виправлення (коригування сум нарахованих платежів) зроблені з метою перевірки правильності нарахувань. Акт загальної форми від 16.06.2016 № 11013 складений на підставі заявки Закарпатської митниці ДФС від 16.06.2016 № 48/16, яка була отримана станцією Батьово 16.06.2016 о 2030 год. Про що є зроблені відмітки як митницею так і ст. Батово. Тобто чітко засвідчено час початку затримки. Щодо зазначення в акті загальної форми від 20.10.2016 № 711 станції Чоп, колегія суддів вважає це технічною опискою та бере до уваги виправлення на Кольчино, як достовірне. Більше того, про те, що вагони № 96289814, 32261562 дійсно 25.10.2016 були вивантажені на станції Кольчино свідчить акт загальної форми від 25.10.2016 № 21. Акт загальної форми від 15.05.2016 № 7559 підписаний двома працівниками станції та працівником митниці засвідчує, що вагон № .06.2016 відправлений на станцію Батьово для зважування. Факт зважування 15.06.2016, зокрема вагона № 96397542 підтверджується актом загальної форми від 15.06.2016 № 9925 причому цей акт теж підписаний працівником митниці.

Окрім вищенаведеного помилковим є висновок щодо акта загальної форми від 25.10.2016 № 7097, оскільки, ні в акті № 7559, ані в акті 9925 не міститься відміток щодо тарифу, а тому не було подвійного стягнення тарифу. Аналогічна ситуація із актом загальної форми від 25.10.2016 № 7046, оскільки, ні в акті від 19.06.2016 № 9930, ані в акті від 18.05.2016 № 7568 не міститься відміток щодо тарифу, а тому не було подвійного стягнення тарифу.

Аналізуючи вказані акти слід зазначити, що неналежне оформлення залізницею актів має місце в межах даної справи, однак колегія суддів заради уникнення формалізації бере до уваги зміст вказаних документів, з яких можливо прослідкувати поетапне засвідчення обставин.

Відтак висновок місцевого господарського суду щодо недоліків актів вважає таким, що не змінює самого факту надання залізницею послуг.

Висновок місцевого господарського суду щодо безпідставного нарахування позивачем платежів за користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи (телеграми та повідомлення), подавання та забирання вагонів, зважування вантажів при затримці, а також провізну плату (тариф) спростовуються висновками Верховного Суду у вищевказаних справах та враховуються судовою колегією Львівського апеляційного господарського суду під час розгляду цієї справи.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу відповідача, що такий не позбавлений права захистити свої права та охоронювані законом інтереси у порядку статті 30 Митного кодексу України, частиною 2 якої встановлено, що шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Крім того слід зазначити, що відповідачем заявлялось клопотання про застосування наслідків спливу шестимісячної позовної даності з посиланням на ч. 5 ст. 315 ГК України.

Однак такі доводи відповідача є помилковими, оскільки в даному випадку спір виник з договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах, який по суті є договором транспортного експедирування, та до якого застосовується загальна позовна давність - 3 роки. Отже позовна даність не є пропущеною.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку про ненадання місцевим господарським судом правильної оцінки всім обставинам справи

Керуючись ст.ст. 86, 129, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 13.11.2017 у справі № 914/1791/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія» ідент. код 39181890, місцезнаходження: 79018, Львівська обл., місто Львів, вулиця Героїв УПА, будинок 72, корпус 40 на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ідент. код 40123465, місцезнаходження: 03150, м. Київ, Солом'янський район, вулиця Федорова, будинок 32 - кошти у розмірі 852 074, 85 грн та 12 781, 12 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька транспортна компанія» ідент. код 39181890, місцезнаходження: 79018, Львівська обл., місто Львів, вулиця Героїв УПА, будинок 72, корпус 40 на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" ідент. код 40123465, місцезнаходження: 03150, м. Київ, Солом'янський район, вулиця Федорова, будинок 32 - 14 059, 23 грн судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку впродовж 20 днів з дня її проголошення.

5. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 11.04.2018

Суддя-доповідач Юрченко Я.О.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Хабіб М.І.