КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2018 р. Справа№ 910/17256/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Буравльова С.І.

Пашкіної С.А.

при секретарі Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача: Серков Ю.А. - представник за довіреністю № 03/01-1 від 03.01.2018

від відповідача: Сохань М.Ю. - представник за довіреністю від 30.10.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 10.01.2018, повний текст якого складений 18.01.2018,

у справі № 910/17256/17 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мехсервіс Груп»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 105 684, 21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 41-42, 90), заявлено про стягнення основного боргу в сумі 83 249,99 грн. за виконані за договором підряду № 7 від 01.02.2016, але неоплачені роботи та пені в сумі 22 434,22 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2018, повний текст якого складений 18.01.2018, у справі № 910/17256/17 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 83 249,99 грн. заборгованості та 2 240,29 грн. пені, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення основного боргу, визнав доведеним належними та допустимими доказами факт виконання позивачем робіт на заявлену до стягнення суму.

Заперечення відповідача проти позову, які ґрунтуються на тому, що спірний договір підряду № 7 від 01.02.2016 та акти підписані з його сторони не уповноваженими особами (не дотримано правила двох підписів), суд першої інстанції відхилив врахувавши те, що, підписуючи одноособово договір підряду № 7 від 01.02.2016, з огляду на умови Статуту відповідача, положень про його філії та депо, а також умови довіреностей, начальник виробничого підрозділу відповідача Пилипенко І.П. діяв з перевищенням повноважень, однак, з огляду на те, що додаткова угода № 1 від 12.05.2016 та нові специфікації № 1 та № 2 до договору підряду № 7 від 01.02.2016 з переліком, строками, вартістю робіт та іншими умовами були підписані належним чином - уповноваженими на те особами Пилипенко І.П. і Овсій А.В. з дотриманням правил двох підписів, відбулося схвалення спірного договору, а відтак, за приписами ст. 96 ЦК України відповідач зобов'язаний його виконувати та відповідати за зобов'язаннями замовника, як учасника даного правочину.

Послання відповідача на відсутність заяви на повернення колінчастих валів з ремонту та кошторису суд першої інстанції відхилив виходячи з того, що вказані обставини не спростовують доведеного належним чином факту повернення валів з ремонту за відповідними актами та підтверджується підписаними відповідачем з дотриманням правила двох підписів актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та не звільняють відповідача від обов'язку оплатити прийняті ним за відповідними актами роботи.

Заперечення відповідача проти позову в частині відсутності погодження між сторонами договору - які роботи треба виконати, яка їх вартість тощо суд першої інстанції відхилив, дійшовши висновку, що все це є належним чином погоджено, з дотриманням правил двох підписів у нових специфікаціях № 1 та № 2 до договору, які є додатками до додаткової угоди № 1 від 12.05.2016 до Договору.

Позовні вимоги про стягнення пені суд першої інстанції задовольнив частково за уточненим розрахунком суду у межах заявлених позивачем періодів та з врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки при розрахунку пені позивачем вказаної правової норми враховано не було.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 по справі № 910/17256/17 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Апелянт вважає невірним висновок суду щодо схвалення умов спірного договору підписанням додаткової угоди до нього, адже в часовий проміжок з моменту підписання договору до моменту підписання додаткової угоди № 1 до договору позивачем було виставлено рахунок на оплату № 32 від 11.03.2016, тобто грошові зобов'язання відповідача виникли саме з договору підряду, який було укладено з порушенням законодавства, а саме: не визначено істотні умови договору та не узгоджена належним чином ціна договору, а відтак, підписання вказаної додаткової угоди № 1, якою було затверджено специфікації до договору, не може вважатися схваленням відповідачем зобов'язань, що виникли раніше.

Також у апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що, визнавши необґрунтованим розрахунок пені, наданий позивачем, суд першої інстанції самостійно розрахував розмір пені, що є порушенням принципу змагальності сторін у судовому процесі, а також про те, що до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України), а відтак, на думку відповідача, задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення пені є порушенням норм матеріального права.

У апеляційній скарзі заявник звернувся до суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників.

Ухвалою від 01.03.2018 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Буравльов С.І., Пашкіна С.А. задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 у справі № 910/17256/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 15.03.2018.

Станом на 16.03.2018 до Київського апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило, з огляду на що ухвалою суду від 19.03.2018 справу № 910/17256/17 призначено до розгляду на 02.04.2018.

При розгляді вказаної справи колегія суддів враховує таке.

За приписами ГПК України:

- сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 56);

- юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56);

- представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58);

- при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу (ч. 2 ст. 58);

- для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 5 ст. 12), тобто 160 000 грн. (1 600 грн.*100).

Враховуючи, що предметом розгляду у справі № 910/17256/17 є вимоги про стягнення 105 684, 21 грн., вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, а відтак, представниками сторін у вказаній справі можуть бути особи, які досягли вісімнадцяти років, мають цивільну процесуальну дієздатність.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

01.02.2016 відповідач як замовник та позивач як підрядник уклали договір підряду № 7 (а.с. 14-16) (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що позивач зобов'язується за завданням відповідача виконати на свій ризик, своїми та/або залученими силами роботи, зазначені в п. 1.2 цього договору або в специфікаціях до договору, а відповідач - прийняти та оплатити виконані роботи на умовах, визначених цим договором.

До Договору сторонами підписано Додаток № 1 - Специфікацію № 1 із зазначенням найменування робіт, обсягу, вартості, терміну їх виконання та порядку та форми оплати (а.с.17).

Вартість робіт з ремонту колінчастого валу дизеля М756 № 901-42 за Специфікацією № 1 дорівнює 39 550 грн.

З боку відповідача Договір та Специфікацію № 1 до Договору підписано начальником виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Пилипенко І.П.

11.03.2016 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 32 на оплату робіт, виконаних за Договором, на суму 39 550 грн.

12.05.2016 сторонами підписана Додаткова угода № 1 до Договору (а.с. 18), якою внесено зміни до Договору, підписано Додаток № 1 - Специфікація № 1 (далі Специфікація № 1 - нова) із зазначенням найменування робіт, обсягу, вартості, терміну їх виконання та порядку та форми оплати (а.с.19) та Додаток № 2 - Специфікацію № 2 із зазначенням найменування робіт, обсягу, вартості, терміну їх виконання та порядку та форми оплати (а.с.20).

Вартість робіт з ремонту колінчастого валу дизеля М756 № 901-42 за Специфікацією № 1 - новою дорівнює 39 550 грн.

Вартість робіт з ремонту колінчастого валу дизеля М756 № 212-28 за Специфікацією № 2 дорівнює 43 699,99 грн.

Загальна вартість робіт за специфікаціями дорівнює 83 249,99 грн.

З боку відповідача Додаткову угоду № 1 до Договору, Специфікацію № 1 - нову та Специфікацію № 2 підписано начальником виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Пилипенко І.П. та заступником начальника виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Овсій А.В.

При цьому Специфікація № 1 - нова за змістом не відрізняється від Специфікації № 1, але підписана не одним представником відповідача Пилипенко І.П., а двома - Пилипенко І.В. та Овсій А.В.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що на виконання умов Договору ним виконані роботи на загальну суму 83 249,99 грн., проте відповідач свого обов'язку по оплаті вказаних робіт не виконав.

Факт виконання робіт на вказану суму підтверджується підписаними сторонами:

- дефектними актами від 16.02.2016 та від 21.03.2016, та актами приймання-передачі від 16.02.2016 та від 21.03.2016 (а.с. 21, 22, 26, 27), за якими відповідачем передано позивачу для здійснення ремонту обумовлені специфікаціями колінчаті вали дизеля;

- актами приймання-передачі від 11.03.2016 та від 16.05.2016 (а.с. 23, 29), за якими вказані колінчаті вали дизеля повернуті позивачем відповідачу з ремонту.

Вартість спірних робіт та їх перелік визначені сторонами у специфікаціях № 1 та № 2 до Договору (а.с. 19-20), а також у п.п. 1.2 та 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 12.05.2016.

У апеляційній скарзі відповідач щодо вказаних документальних доказів зазначив, що Договір від імені відповідача підписано начальником виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» Пилипенко І.П. на підставі довіреності, одноособово, з порушенням п. 118 Статуту відповідача, пункту 5.7 Положення про регіональну філію «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», ч. 2 п. 18 Довіреності, тому відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України Договір не є укладеним (підписаним) стороною з боку відповідача і, як наслідок, не породжує для відповідача будь-яких прав та зобов'язань.

Висновок суду першої інстанції щодо схвалення умов Договору підписанням Додаткової угоди № 1 до нього апелянт вважає невірним, посилаючись на те, що в часовий проміжок з моменту підписання Договору до моменту підписання додаткової угоди № 1 до Договору позивачем було виставлено рахунок на оплату № 32 від 11.03.2016, тобто грошові зобов'язання відповідача виникли саме з Договору, який було укладено з порушенням законодавства, а саме: не визначено істотні умови договору та не узгоджена належним чином ціна договору, а відтак, підписання додаткової угоди № 1 до Договору, якою було затверджено специфікації до Договору, не може вважатися схваленням відповідачем зобов'язань, що виникли раніше.

Суд першої інстанції вказані заперечення відповідача відхилив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до п. 118 Статуту відповідача (а.с. 57-59), будь-які договори, довіреності, інші правочини та документи, а також банківські та фінансові документи від імені товариства повинні бути підписані щонайменше двома особами: членами правління та/або іншими уповноваженими на це особами. Такі договори, довіреності, правочини та документи від імені товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для товариства виключно у разі, коли вони скріплені двома підписами.

За умовами п. 5.7 Положення про регіональну філію «Південна залізниця» відповідача (а.с. 61-65), будь-які договори довіреності, інші правочини та інші вихідні документи, а також банківські та фінансові документи від імені Товариства вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів (скріплені двома підписами щонайменше двох посадових осіб Філії) уповноважених на це посадовими особами Філії, які діють на підставі довіреності, виданої Товариством (керівник та заступник керівника філії, іншого структурного підрозділу Філії або іншою уповноваженою на це посадовою особою Філії тощо).

Пунктом 5.2.2 Положення про виробничий підрозділ «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» відповідача (а.с. 101-111) встановлено, що начальник Депо діє за довіреністю від імені відповідача.

Як слідує з матеріалів справи, з боку відповідача Договір підписано однією особою - начальником виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Водночас, як додаткову угоду № 1 до Договору, так і специфікації, дефектні акти, акти приймання-передачі були підписані з боку відповідача двома особами: додаткова угода № 1 від 12.05.2016 до Договору з новими специфікаціями № 1 та № 2 - Пилипенко І.П. та Овсій А.В., акти приймання-передачі з ремонту від 11.03.2016 та від 16.05.2016 - А.В. Овсій та О.В. Бублик, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.03.2016 та від 16.05.2016 - Пилипенко І.П. (підпис за формою акта зверху) та Овсій А.В., кожен з яких мав відповідні повноваження на вчинення таких дій (а.с. 55, 114-121).

Так, Пилипенко І.П. та Овсій А.В. були уповноважені на підписання указаних документів довіреністю від 04.12.2015 (а.с. 155), нотаріально посвідченою та зареєстрованою у реєстрі, виданою в.о. начальника РФ «Південна залізниця» відповідача Уманець М.Г. та в.о. заступника начальника філії Козир О.М.

За умовами довіреності від 04.12.2015 на Пилипенко І.П. та Овсій А.В., довіреності, правочини та інші вихідні документи від імені Філії вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів, а також з урахуванням обмежень, передбачених пунктами 5.6 та 5.7 Положення про Філію.

У свою чергу, Уманець М.Г. та Козир О.М. (а.с. 114-121) були уповноважені на підписання вказаної довіреності відповідними довіреностями від 01.12.2015, нотаріально посвідченими та зареєстрованими у реєстрі, виданими в.о. голови правління відповідача Завгороднім О.В. та членом правління ОСОБА_14

За умовами довіреностей від 01.12.2015 на Уманець М.Г. та Козир О.М., підписані ними довіреності, правочини та інші вихідні документи від імені Філії вважаються належним чином укладеними (вчиненими) та мають юридичну силу для Філії, Товариства та третіх осіб виключно у разі, коли вони укладені (вчинені) з дотриманням правила двох підписів, а також з урахуванням обмежень, передбачених пунктами 5.6 та 5.7 Положення про Філію.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, враховуючи умови Статуту відповідача, положень про його філії та депо, а також умови довіреностей, на які посилається відповідач, Пилипенко І.П., підписуючи одноособово Договір, діяв з перевищенням повноважень, проте, враховуючи, що додаткова угода № 1 від 12.05.2016 та нові специфікації № 1 та № 2 до Договору з переліком, строками, вартістю робіт та іншими умовами були підписані належним чином - уповноваженими на те особами Пилипенко І.П. і Овсій А.В. з дотриманням правил двох підписів, - відбулося схвалення Договору, а тому, за приписами ст. 96 ЦК України відповідач зобов'язаний його виконувати та відповідати за зобов'язаннями замовника як учасника даного правочину.

Посилання відповідача на невірність позиції суду першої інстанції щодо схвалення умов Договору підписанням додаткової угоди до нього, оскільки в часовий проміжок з моменту підписання Договору до моменту підписання додаткової угоди № 1 до нього позивачем було пред'явлено рахунок на оплату № 32 від 11.03.2016, колегією суддів до уваги не приймаються з тих підстав, що чинне законодавство не визначає, що відповідне схвалення правочину має відбутися виключно до дати його виконання.

Посилання відповідача на те, що Договір укладено з порушенням законодавства, а саме: не визначено істотні умови договору та не узгоджена належним чином ціна договору, визнаються колегією суддів безпідставними як такі, що спростовуються самим змістом Договору та додатків до нього (специфікацій), в той час як відсутність заяви відповідача на повернення колінчастих валів з ремонту та кошторису не спростовують доведеного належним чином факту повернення позивачем відповідачу валів з ремонту за відповідними актами та не звільняють відповідача від обов'язку оплатити прийняті ним від позивача за відповідними актами роботи.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем за Договором робіт на загальну суму 83 249,99 грн.

Згідно з п. 4.1 Договору оплата робіт, визначених в п. 1.2 Договору або Специфікаціях, здійснюється протягом десяти робочих днів з моменту підписання Акту виконаних робіт.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем виконаних позивачем за Договором робіт на загальну суму 83 249,99 грн.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду, до яких відноситься спірний договір, одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності у відповідача станом на дату винесення рішення у справі заборгованості перед позивачем за виконані за умовами Договору роботи в сумі 83 249,99 грн. належним чином доведений і відповідачем не спростований.

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 83 249,99 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 22 434,22 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов'язку оплатити виконані за Договором роботи, є підстави для застосування встановленої Договором відповідальності.

У п. 7.2 Договору сторонами погоджено, що у разі порушення строків оплати за Договором відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочки за кожний день прострочення.

Водночас відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У Договорі сторони не домовлялися про встановлення іншого періоду нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано), а відтак, суд першої інстанції підставно зробив власний розрахунок пені у межах заявлених позивачем періодів та з врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України та частково задовольнив позовні вимоги про стягнення пені в сумі 2 240,29 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

При цьому, посилання відповідача на те, що, зробивши власний розрахунок пені, суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін у судовому процесі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач не був позбавлений права зробити власний контррозрахунок пені і надати його суду, але, за умови, що відповідач безпідставно наполягав на тому, що спірні роботи позивачем виконані не були, і у відповідача, відповідно, не виникло обов'язку їх оплачувати, суд, встановивши, що позивач має законне право на застосування до відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені, але розрахунок зроблений позивачем без додержання вимог закону, правомірно зробив власний розрахунок пені і задовольнив вимоги в частині стягнення пені в сумі, на яку за законом і Договором має право позивач.

Щодо посилань відповідача на те, що до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України), і що задоволення судом першої інстанції вимог про стягнення пені є порушенням норм матеріального права, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовуються, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, застосування позовної давності можливо лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом, проте матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до суду першої інстанції з відповідною заявою. При цьому, відповідач брав участь у судових засіданнях при розгляді справи в суді першої інстанції, проте наданим йому правом на звернення з такою заявою не скористався.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування до позовних вимог про стягнення пені позовної давності.

При цьому, колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що в апеляційній скарзі ним також не заявлено відповідну заяву, оскільки саме лише посилання сторони на сплив позовної давності не вважається такою заявою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 у справі № 910/17256/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 у справі № 910/17256/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 у справі № 910/17256/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/17256/17.

Повний текст постанови складено: 05.04.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.І. Буравльов

С.А. Пашкіна