ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/22785/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" до: 1) Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шторгіної І.В.; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕКС-РАЙТ", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В.; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "УПГ Спеценергомаш" про визнання договору відступлення права вимоги за іпотечним договором недійсним,

за участю представників:

позивача - Пашковський Д.В.;

відповідача-1 - не з'явились;

відповідача-2 - не з'явились;

третьої особи-1 - Демченко М.М.;

третьої особи-2 - Гайдак О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Хімнафтомашпроект" (далі - ПАТ "Хімнафтомашпроект") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Шторгіної І.В. (далі - ПАТ "КБ "Південкомбанк") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕКС-РАЙТ" (далі - ТОВ "ФК "ЕКС-РАЙТ"), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О.В. (далі - приватний нотаріус) та 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "УПГ Спеценергомаш" (далі - ТОВ "УПГ Спеценергомаш") про визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором від 20.04.2016, укладеним між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на час укладення між відповідачами спірного договору про відступлення прав за іпотечним договором від 20.04.2016 була чинною ухвала Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі № 910/4818/16, якою було заборонено органам державної реєстрації вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, яке належить ПАТ "Хімнафтомашпроект", а 26.04.2016 рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/4818/16, яке набрало законної сили 11.10.2016, іпотечний договір від 21.03.2013 № З_01Ю/6, укладений між ПАТ "Хімнафтомашпроект" та ПАТ "КБ "Південкомбанк" визнано недійсним.

Посилаючись на те, що на підставі спірного договору про відступлення прав за іпотечним договором від 20.04.2016 у ТОВ "ФК "ЕКС-РАЙТ" виникло право майнової вимоги до ПАТ "Хімнафтомашпроект" за недійсними зобов'язаннями, що порушує законні права та інтереси ПАТ "Хімнафтомашпроект", позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 (суддя Лиськов М.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 (колегія суддів: Куксов В.В., Іоннікова І.А., Гаврилюк О.М.), у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що на час укладення спірного договору, договір іпотеки від 21.03.2013 № З_01Ю/6 був чинним, тому укладенням договору про відступлення прав за іпотечним договором від 20.04.2016 права позивача не порушені.

Узагальнені доводи та вимоги особи, яка подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ПАТ "Хімнафтомашпроект" посилається на порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 203, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 17, 24 Закону України "Про іпотеку" та зазначає про те, що договір іпотеки від 21.03.2013 № З_01Ю/6 визнаний недійсним з моменту його укладення, а тому на момент переходу прав вимога за договором про відступлення прав за іпотечним договором від 20.04.2016 була не дійсною. При цьому скаржник посилається на практику Верховного Суду України, наведену у постановах № 23/236 (3-42гс12) від 02.10.2012 та № 3-555гс15 від 16.09.2015, згідно якої відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі ПАТ "Хімнафтомашпроект" просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "УПГ Спеценергомаш" просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та зазначає, що господарські суди повно і всебічно з'ясували всі обставини справи і надали їм належну правову оцінку.

У поясненнях по справі представник приватного нотаріуса зазначає про правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин сторін та наголошує на тому, що на час укладення спірного договору, договір іпотеки був чинним, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним із викладених у позовній заяві підстав.

Учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідачі не скористалися наданим законом правом на участь представника у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подану ним касаційну скаргу, а представники третіх осіб підтримали наведені у відзиві та поясненнях заперечення на касаційну скаргу ПАТ "Хімнафтомашпроект".

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши встановлені судами обставини справи, Верховний Суд у межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21.03.2013 між ПАТ "КБ "Південкомбанк" (іпотекодержатель) та ВАТ "Хімнафтомашпроект" (правонаступником якого є ПАТ "Хімнафтомашпроект"; іпотекодавець) було укладено іпотечний договір № З_01Ю/6, за умовами якого забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що витікають із договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії від 10.04.2012 № 80К-01Ю, укладеного між іпотекодержателем та ТОВ "Фінансовий дім "Інвестиційний союз", та із договору про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії від 31.08.2012 № 85К-01Ю; в забезпечення виконання позичальниками зобов'язань за кредитними договорами іпотекодавець надає в іпотеку нежилі приміщення загальною площею 6 049,70 кв.м, що розташовані під № 34, б-р Лесі Українки в місті Києві.

Пунктом 1.7 договору іпотеки сторони погодили, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору, нотаріус згідно з чинним законодавством накладає заборону на відчуження нерухомого майна, що складає предмет іпотеки. Така заборона відчуження зберігає чинність протягом всього строку дії цього договору і запис про заборону відчуження вилучається лише після надання іпотекодержателем нотаріусу та/або іпотекодавцю письмового підтвердження про повне задоволення всіх забезпечених цією іпотекою вимог іпотекодержателя та/або припинення дії цього договору.

Вказаний договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Бочкарьовою А.В., і зареєстрований в реєстрі під № 837. Водночас зазначеним нотаріусом накладено заборону відчуження вказаного у договорі іпотеки нерухомого майна до припинення договору іпотеки.

Судами встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі № 910/4818/16, яке набрало законної сили 11.10.2016, іпотечний договір від 21.03.2013 № З_01Ю/6, укладений між ПАТ "Хімнафтомашпроект" та ПАТ "КБ "Південкомбанк" визнано недійсним. Скасовано запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та запис про заборону відчуження нерухомого майна.

Також судами встановлено, що 20.04.2016 між ПАТ "КБ "Південкомбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Штогріної І.В. (первісний кредитор) та ТОВ "ФК "ЕКС-РАЙТ" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом, за умовами якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає права за іпотечним договором від 21.03.2013 № З_01Ю/6, укладеним між первісним кредитором та ПАТ "Хімнафтомашпроект".

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до частини 1 статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з частинами 1-3, 5-6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що станом на дату укладення договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 20.04.2016, договір іпотеки від 21.03.2013 № 3_01Ю/6 був чинний, тому, укладення 20.04.2016 договору відступлення прав за іпотечними договорами не могло порушити прав позивача, оскільки права за договором іпотеки були чинними.

Разом з тим, зазначених висновків суди дійшли без врахування того, що за змістом зазначених вище норм матеріального права, що регулюють перехід прав у зобов'язанні, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу прав (відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 у справі № 3-42гс12).

Тобто, не може бути предметом відступлення права вимоги та вимога, яка не виникла, не існувала на момент переходу права.

Згідно пункту 7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

У даній справі, що переглядається у касаційному порядку у складі колегії суддів, колегія не вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина 1 статті 236 ЦК України).

Приписами статті 17 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Як вже було зазначено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі № 910/4818/16, яке набрало законної сили 11.10.2016, іпотечний договір від 21.03.2013 № З_01Ю/6, укладений між ПАТ "Хімнафтомашпроект" та ПАТ "КБ "Південкомбанк" визнано недійсним.

Згідно з частиною 3 статті 35 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, ПАТ "Хімнафтомашпроект" у касаційній скарзі зазначає про те, що 05.04.2016 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/4818/16 заборонено органам державної реєстрації прав (державним реєстраторам) вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що належить ПАТ "Хімнафтомашпроект" на підставі свідоцтва про право власності від 23.12.2011 № 976-В, виданого Головним управлінням комунальної власності міста Києва виконавчого органу КМР (КМДА), а саме: нерухоме майно (нежитлова нерухомість) загальною площею 6 049,70 кв.м. що розташовані під № 34, б-р Лесі Українки в місті Києві.

Проте судами розглянуто даний спір без встановлення та врахування зазначених вище обставин, тому висновки судів про відмову в позові є такими, що не відповідають вимогам статті 43 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно пункту 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21.04.2011)."

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України).

Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційній інстанції не дають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, надати належну правову оцінку іпотечному договору від 21.03.2013 № З_01Ю/6, укладеному між ПАТ "Хімнафтомашпроект" та ПАТ "КБ "Південкомбанк" та, з врахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 05.04.2016 у справі № 910/4818/16 про забезпечення позову та рішення суду від 26.04.2016 у зазначеній справі, встановити наявність у ПАТ "КБ "Південкомбанк" права на укладення спірного договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 20.04.2016, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

У зв'язку із скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Хімнафтомашпроект" задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2017 у справі № 910/22785/16 скасувати.

3. Справу № 910/22785/16 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір