КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2018 р. Справа№ 910/20995/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Власова Ю.Л.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - не з'явились

відповідача - Дем'яненко М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро"

на рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2018 р. (повне рішення складено 06.02.2018 р.)

у справі № 910/20995/17 (суддя - Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн"

про розірвання договору та стягнення сплаченої вартості за непоставлений товар у розмірі 170040,00 грн

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіпро" (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еколайн" (далі - відповідач) про розірвання усного договору поставки та стягнення сплаченої вартості за непоставлений товар у розмірі 170 040,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було порушено зобов'язання за усним договором поставки щодо поставки обумовленого сторонами товару.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.02.2018 р. у даній справі № 910/20995/17 у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіпро" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що оскільки між сторонами було укладено договір поставки в усній формі, тому місце поставки та строки його поставки узгоджувалось в усному порядку. Так, сторони домовились, що місцем поставки буде склад позивача, а строком поставки - розумний строк в розумінні звичаїв ділового обороту.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро" на рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2018 р. у справі № 910/20995/17 та призначено її до розгляду на 22.03.2018 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 03.04.2018 р.

У засідання суду, призначене на 03.04.2018 р., представник позивача вдруге не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, 02.04.2018 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіпро" (далі -покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколайн" (далі - продавець) у липні 2015 року була досягнута домовленість про купівлю-продаж установки очистки стічних вод "Біолайн-301" продуктивністю 10 м3/добу та зварювання патрубків.

На підтвердження досягнутих домовленостей відповідачем було виставлено рахунок-фактуру на оплату № 6 від 23.07.2015 р. на суму 170 040 грн.

Позивач оплатив вказаний рахунок, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, зокрема:

- платіжне доручення № 754 від 23.07.2015 р. на суму 136 032 грн, з призначенням платежу: оплата за зг. рах. факт. № 6 від 23.07.2015 р.;

- платіжне доручення № 1032 від 23.10.2015 р. на суму 10 000 грн, з призначенням платежу: оплата за зг. рах. факт. № 6 від 23.07.2015 р.;

- платіжне доручення № 1041 від 27.10.2015 р. на суму 24 008 грн, з призначенням платежу: оплата за зг. рах. факт. № 6 від 23.07.2015 р.

На виконання домовленостей за договором відповідач придбав для позивача установку очистки стічних вод «Біолайн Штанцл Україна», що підтверджується видатковою накладною № 71 від 14.08.2015 р. та актом виконаних робіт № 103 від 11.08.2015 р.

08.11.2017 відповідач направив до позивача листа з вимогою отримати обладнання для очистки стічних вод та надати інформацію щодо адреси поставки обладнання. Направлення зазначеного листа на адресу позивача підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення у цінний лист від 08.11.2017 р.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, поставку товару не здійснив, попередню оплату у розмірі 170 040,00 грн не повернув, у зв'язку з чим позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як передбачено ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Вбачається, що відповідачем було виставлено позивачу рахунок № 6 від 23.07.2015, а позивачем було перераховано суму, вказану в рахунку в розмірі 170 040,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 754 від 23.07.2015 р. на суму 136 032,00 грн, № 1032 від 23.10.2015 р. на суму 10 000,00 грн та № 1041 від 27.10.2015 р. на суму 24 008,00 грн.

Таким чином між сторонами було укладено договір поставки товару у спрощений спосіб.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання, зокрема, провадиться за зобов'язанням про передання товару (майна) - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання (ст. 532 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до норм ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Так, в рахунку-фактурі № 6 від 23.07.2015 р. не міститься строку та місця поставки, а тому, відповідно за умовами ст. 530 ЦК України позивач має право вимагати його виконання у будь-який час.

У матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач вимагав від відповідача поставки товару на 170 040 грн, а відповідач відмовився виконати свої зобов'язання щодо поставки оплаченого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

В матеріалах справи відсутні звернення позивача з вимогами до відповідача про поставку товару, чи про повернення передоплати.

Таким чином, позивач наділений правом вимагати повернення попередньої оплати за товар лише за умови не виконання відповідачем свого зобов'язання по поставці оплаченого товару.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не було порушено умови укладеного договору поставки, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 170040,00 грн сплаченої вартості за непоставлений товар є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про розірвання усного договору поставки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Отже, для розірвання договору за рішенням суду однією із необхідних умов є істотне порушення цього договору, для підтвердження якого необхідно довести, що внаслідок такого порушення другій стороні договору було завдано шкоду та внаслідок цієї шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Як передбачено ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як було встановлено вище, між сторонами справи укладено договір у спрощений спосіб, строк передачі товару письмовими документами не визначено.

Суду не надано належних доказів того, що відповідач здійснив істотне порушення укладеного між сторонами договору поставки у спрощений спосіб.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про розірвання усного договору поставки є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що місцем поставки буде склад позивача, а строком поставки - розумний строк в розумінні звичаїв ділового обороту за усною домовленістю сторін, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаних тверджень позивача. Крім того, відповідач стверджує зворотнє - за усною домовленістю між сторонами місцем поставки було погоджено склад відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 05.02.2018 р. у справі № 910/20995/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.04.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Ю.Л. Власов

В.В. Андрієнко