ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.03.2018 Справа № 920/1129/17

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1129/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця Харченко Костянтина Сергійовича, м. Богодухів, Харківська область;

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України, с. Іванівка, В-Писарівський район, Сумська область;

про стягнення 585 735 грн. 82 коп.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором від 16.05.2017 № ХК2-16/5-17 оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем у розмірі 585735,82 грн. та витрати по сплаті судового збору

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобов'язання за договором оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем № ХК2-16/5-17 від 16.05.2017.

Відповідач у справі - Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням. Тому, відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 19.03.2018 підготовче провадження закрито та призначити справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2017 року між фізичною особою-підприємцем Харченко Костянтином Сергійовичем та Державним підприємством "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України укладено договір оренди транспортних засобів та самохідних машин чи механізмів з екіпажем № ХК2-16/5-17.

У відповідності до п.1.1 умов договору, орендодавець зобов'язується передати орендареві в строкове платне користування транспортні засоби та самохідні машини чи механізми разом із обслуговуючим персоналом, а орендар зобов'язується прийняти Техніку орендодавця та сплачувати орендодавцеві орендну плату за її використання.

Згідно п. 3.2 договору передача техніки в оренду здійснюється сторонами за Актом приймання передачі. Акт приймання-передачі підписується повноважними представниками сторін та скріплюється печатками орендаря та орендодавця (за наявності у орендодавця печатки).

Як вбачається з матеріалів справи, техніка визначена у Додатку № 2 до Договору від 16 травня 2017 року, була передана відповідачу 16.05.2017, що підтверджується Актом приймання-передачі до договору № ХК2-16/5-17 від 16 травня 2017 року.

Розділом 5 договору передбачено порядок розрахунків між позивачем та відповідачем, відповідно до якого, відповідач сплачує позивачу 160 (сто шістдесят) гривень 00 копійок, за одну годину оренди однієї одиниці Техніки. Виплата орендної плати проводиться протягом 30 (тридцяти) банківських днів після підписання сторонами акта приймання - передачі наданих послуг.

Відповідно до Акту № 3 від 25 липня 2017 року оренда транспортного засобу з екіпажем відбувалася протягом 2157 годин на загальну суму 345 120 грн., яку відповідач повинен був сплатити не пізніше 15 серпня 2017 року. Проте, вказану суму відповідачем не сплачено. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 345 120 грн. 00 коп.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивач направляв відповідачу претензію б/н б/д, однак від відповідача ні відповіді на претензію, ні доказів сплати боргу не отримав.

Враховуючи те, що відповідач заборгованість перед позивачем не сплатив, то позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача на свою користь 431400 грн. 00 коп. боргу.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобов'язанні строк.

Згідно до ст. 265 ГК України за договором поставки постачальник зобов'язується передати у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Заборгованість відповідача в розмірі 431400 грн. 00 коп. боргу по договору підтверджується матеріалами справи, відповідач у відзиві факту наявності суми основної заборгованості не спростовує, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені відсотки є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Позивач відповідно до поданого розрахунку просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 3474 грн. 84 коп., а також інфляційних втрат в сумі 13463 грн. 03 коп.

Відповідач контррозрахунку чи обґрунтованого заперечення суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3474 грн. 84 коп., а також інфляційних втрат в сумі 13463 грн. 03 коп. є правомірною, а тому підлягає задоволенню.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 29547 грн. 95 коп. пені.

В обґрунтування позовних вимог, щодо стягнення пені позивач зазначає, що згідно п. 8.2 договору у разі порушення строків оплати, визначених сторонами в договорі, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 230 ГК України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, які, відповідно до ст. 231 ГК України, застосовуються у розмірі встановленому законом або договором.

Враховуючи вищезазначене, а також передбачене чинним законодавством та положенням договору право на стягнення пені та факт встановленого судом прострочення виконання зобов'язання відповідачем, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 29547 грн. 95 коп. пені є правомірною, а тому вимога про стягнення вищезазначеної суми є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Окрім цього, в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення штрафу позивач зазначає, що згідно до п. 8.3 договору сторони обумовили, в разі порушення строків оплати визначених сторонами в Договорі, на строк більший, ніж тридцять календарних днів, орендар додатково сплачує орендодавцю штраф в розмірі 25% від суми заборгованості.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 цього ж Кодексу, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 107850 грн. 00 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то на відповідача покладаються витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 8786 грн. 05 коп.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Cтягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Правдинське" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України" (вул. Іванівська, буд. 1, с. Іванівка, Великописарівський район, Сумська область, 42839, ідентифікаційний код 00497727) на користь Фізичної особи- підприємця Харченка Костянтина Сергійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 431 400 грн. 00 заборгованості, 29547 грн. 95 коп. пені, 3474 грн. 84 коп. 3% річних, 13463 грн. 03 коп. інфляційних збитків, 107850 грн. 00 коп. 25% штрафу та 8786 грн. 05 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.04.2018.

Суддя С.В. Заєць