ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.02.2018 Справа № 905/1722/17

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мединський і К», м. Дружківка

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу», м. Добропілля

про стягнення 6 479 915,25грн.

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Каращук Є.В.

Представники:

позивача: ОСОБА_2 за дов.

відповідача: не зяв.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» (надалі «товариство», «позивач») звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу» (надалі «шахта», «відповідач») 6 479 915,25грн., у тому числі:

· 5 798 730,61 грн. заборгованості за надані у період січень - березень 2017р. транспортні послуги;

· 400 900,48грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за період з 15.03.2017р. по 17.07.2017р.;

· 46 985,36 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 15.03.2017р. по 17.07.2017р.;

· 233 298,80грн. інфляційних за період: березень червень 2017р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №583-КД-ДЦ від 01.06.16р., а саме - невиконання останнім взятих на себе зобовязань щодо оплати наданих транспортних послуг.

На підтвердження існування договірних стосунків у березні 2017р. позивач посилається на додаткові угоди до договору, підписані виконуючим обовязки керівника ПрАТ «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу».

Відповідач позов не визнав у повному обсязі з посиланням на форс-мажорні обставини.

Позивачем під час розгляду справи заявлені клопотання про:

- повернення товариству відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» надмірно сплаченого судового збору у розмірі 5 229,92грн. і 800,00грн.;

- компенсацію йому витрат в розмірі 604,66грн., повязаних з приїздом залізницею представника товариства на засідання суду з м. Києва до м. Харкова і в зворотному напрямку, що відбулось 17.08.2017р.

Питання про повернення надмірно сплаченого судового збору вирішено ухвалами від 17.08.2017р. та 04.09.2017р.

Позивачем в судовому засіданні 18.09.2017 надані додаткові пояснення по суті справи та додаткові копії документів, серед яких, зокрема, є копії додаткової угоди №14 і наказу №757К від 03.03.2017р. Останній документ наданий на підтвердження повноважень особи, яка підписала додаткові угоди після 01.03.2017р. Також позивачем був наданий оригінал додаткової угоди №13 від 06.03.2017р. до договору №583-КД-ДЦ від 01.06.2016р.

Відповідач факт отримання рахунків, укладення додаткових угод №№13, 14 і видання наказу №757К від 03.03.2017р. не підтвердив і не спростував.

В судовому засіданні, яке відбулось 25.09.2017р., з огляду на необхідність встановлення справжності підпису в.о. директора ОСОБА_3 та справжності відбитку печатки відповідача на додаткових угодах №13 і №14 до договору №583-КД-ДЦ від 01.06.2016р., господарським судом у справі була призначена комплексна судова експертиза (почеркознавча та технічна експертиза документів), проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4 Міністерства юстиції України.

Відповідач в цьому судовому засіданні надав пояснення по суті спору, в яких зокрема зазначив, що у звязку з захопленням підприємства на непідконтрольній Україні території та звільненням співробітників підприємства шахта немає можливості надати оригінал або засвідчені копії додаткової угоди №13, додаткової угоди №14, а також оригінал наказу №757К від 03.03.2017р. (в поясненнях відповідачем номер наказу зазначений як 757КА).

Ухвалою від 25.09.2017р. провадження у справі було зупинене до закінчення проведення експертизи.

На підтвердження неможливості виконання ухвали суду від 25.09.2017р. і захоплення підприємства на непідконтрольній Україні території терористичним угрупуванням так званої «ДНР» відповідачем надана копія сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7634, згідно якого дата настання непереборної сили 13 березня 2017 року.

27.12.2017 на адресу суду надійшов лист Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4 Міністерства юстиції України, в якому повідомлено, що станом на 14.12.2017 судово-технічна експертиза документів оплачена не була, у звязку з чим експертиза знята з виконання. Оплата експертизи не здійснена відповідачем.

Ухвалою суду від 04.01.2018 провадження у справі, з огляду на надходження листа Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_4 Міністерства юстиції України, в якому повідомлено, що станом на 14.12.2017 судово-технічна експертиза документів оплачена не була, у звязку з чим експертиза знята з виконання, було поновлене та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Підготовче засідання призначено на 18.01.2018 року о 10:00 год.

Представник позивача в судовому засіданні 18.01.2018 ніяких додаткових документів на підтвердження викладених позовній заяві обставин не надав.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час і місце підготовчого засідання, свого представника у засідання не направив, ніяких додаткових пояснень по суті спору і документів не надав, у звязку з чим ухвалою від 18.01.2018 підготовче провадження у справі було закрите і призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав свої вимоги і пояснення, надані у підготовчому засіданні. Також він вважає безпідставними посилання відповідача на форс-мажорні обставини, оскільки:

- у сертифікаті Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7634 не зазначені стосунки, які виникли між сторонами;

- на час розгляду справи сертифікат не діє;

- відсутність у боржника необхідних коштів для виконання зобовязання за спірним договором не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

На підтвердження своєї позиції позивач також посилається на постанову Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №913/869/14.

Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час і місце судового розгляду по суті, свого представника у судове засідання не направив, ніяких додаткових пояснень по суті спору і документів не надав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

01.06.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» (виконавець) та Приватним акціонерним товариством «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу», (замовник) був укладений договір №583-КД-ДЦ. Договір набуває чинності з 01.06.2016р. та діє до 28.02.2017р. (п.9.1 договору в редакції додаткової угоди № 583-КД-ДЦ/9 від 29.12.2016р.).

Додатковою угодою №13 від 06.03.2017р. строк дії договору №583-КД-ДЦ від 01.06.2016р. було подовжено до 31.03.2017р., а додатковою угодою №14 від 15.03.2017р. за обопільною згодою сторін договір було розірвано. При цьому сторони погодились, що 15.03.2017р. є останньою датою дії договору.

Приписами ч.2 ст.180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п.1.1 договору, в порядку та на умовах, передбачених цим договором і на підставі отриманих від замовника заявок, виконавець приймає на себе зобовязання здійснювати наступні послуги:

· транспортні послуги, а саме:

- вантажоперевезення побутового палива для працівників та пенсіонерів замовника;

- виконання внутрішньогосподарських робіт автотракторною технікою;

- послуги автокрану;

- вантажоперевезення породної маси і внутрішньошахтного обладнання;

- перевезення і експедирування вантажів з матеріально-технічного забезпечення (МТЗ);

- перевезення працівників замовника пасажирським транспортом;

- перевезення співробітників замовника легковим (службовим) транспортом;

- транспортні послуги з перевезення негабаритного вантажу (в редакції додаткової угоди №583-КД-ДЦ/2 від 22.07.2016р.);

· навантаження і вивантаження вантажу (металобрухту) замовника вантажопідйомними механізмами.

Укладений між сторонами договір є договором перевезення вантажів і надання послуг, тобто є змішаним договором, який містить в собі ознаки декількох різних договорів - перевезення і надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глав 63 і 64 Цивільного кодексу України.

Приписами ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України передбачено: «Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору».

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами)..

Приписами ст.914 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник і власник (володілець) вантажу в разі необхідності здійснення систематичних перевезень можуть укласти довгостроковий договір. За довгостроковим договором перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.901 Цивільного кодексу України, «положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання».

Ч.1 ст.902 Цивільного кодексу України передбачено, що «виконавець повинен надати послугу особисто».

Загальна вартість послуг за цим договором не повинна перевищувати 20 000 000,00грн. з ПДВ (п.5.1 договору). Додатковою угодою від 29.12.2016р. сторони внесли зміни до п.5.1 договору №583-КД-ДЦ від 01.06.2016р. і встановили, що загальна вартість послуг за цим договором не повинна перевищувати 35 000 000,00грн. з ПДВ.

Вартість послуг, зазначених в п.1.1.1.8 розділу 1 «Предмет договору», визначається у відповідності до рішення закупочної комісії, протокол ЗК (ВО) №2 від 21.07.2016р. і складає 950 000,00грн. з ПДВ (п.5.2.1 в редакції додаткової угоди №583-КД-ДЦ/2 від 22.07.2016р.).

Ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України встановлено: «За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата».

Згідно ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, «якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором».

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.5.7. договору, оплата послуг, наданих виконавцем у відповідному місяці, здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок виконавця, упродовж 5 (пяти) робочих днів з 35 (тридцять п'ятого) календарного дня з моменту (дати) підписання обома сторонами акту здачі -приймання наданих послуг на підставі рахунку виконавця, в якому зазначені відповідні реквізити виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди;

Ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Умовами п.4.3.1 договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати послуг, які надані виконавцем за цим договором і прийняті замовником без зауважень, замовник, за письмовою вимогою виконавця сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Ч.2 ст.343 Господарського кодексу України обумовлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст.4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня.

На виконання умов договору позивачем надано відповідачеві обумовлені договором транспортні послуги, що не спростовано відповідачем і підтверджується матеріалами справи, зокрема актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- № ГОМК0000804 від 31.01.2017 на суму 332 077,16 грн.;

- № ГОМК0000856 від 31.01.2017 на суму 3 587 373,43 грн. (оплачено частково, борг становить 387 202,44 грн.);

- № ГОМК0001698 від 28.02.2017 на суму 336 923,36 грн.;

- № ГОМК0001712 від 28.02.2017 на суму 3 507 511,09 грн.;

- № ГОМК0002051 від 15.03.2017 на суму 207 647,42 грн.;

- № ГОМК0002116 від 15.03.2017 на суму 1 027 369,14 грн.

Вказані акти підписані обома сторонами без будь яких зауважень.

Загальна сума заборгованості відповідача за цими актами становить 5 798 730,61грн.

Для оплати наданих послуг позивачем відповідачеві були виставлені наступні рахунки:

- № ГОМК0000804 від 31.01.2017 на суму 332 077,16 грн.;

- № ГОМК0000856 від 31.01.2017 на суму 3 587 373,43 грн.;

- № ГОМК0001698 від 28.02.2017 на суму 336 923,36 грн.;

- № ГОМК0001712 від 28.02.2017 на суму 3 507 511,09 грн.;

- № ГОМК0002051 від 15.03.2017 на суму 207 647,42 грн.;

- № ГОМК0002116 від 15.03.2017 на суму 1 027 369,14 грн.

Відповідно до умов п.5.7 укладеного між сторонами договору, надані позивачем у січні 2017 року послуги мали бути оплачені відповідачем не пізніше 14 березня 2017 року, у лютому 2017 року - не пізніше 11 квітня 2017 року, у березні 2017 року - не пізніше 26 квітня 2017 року.

Відповідачем взяті на себе зобовязання були виконанні частково частково оплачені послуги за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ГОМК0000856 від 31.01.2017, за яким заборгованість становить 387 202,44 грн. Всі інші акти оплачені не були.

У зв'язку з не оплатою відповідачем наданих послуг, товариство з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» 30.03.2017р. (згідно відбитку штемпелю на описі вкладення у цінний лист) направило на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість по актам, строк оплати по яким настав, яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

На час розгляду справи надані позивачем послуги у сумі 5 798 730,61грн. відповідачем не сплачена, доказів зворотного суду не надано.

Умовами розділу 7 укладеного між сторонами договору передбачено, що «сторона звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань по цьому договору, якщо це було наслідком форс-мажорних обставин/обставини непереборної сили і їх наслідків, які безпосередньо впливають на виконання договору» (п.7.1 договору).

Ч.1 ст. 617 Цивільного кодексу України передбачено, що «особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили».

У п.7.2 договору серед форс-мажорних обставин/обставини непереборної сили, які обєктивно роблять неможливим виконання зобовязань за цим договором, сторони передбачили таку обставину як захоплення підприємств.

Відповідно до п.7.4 договору «сторона, яка заявила про настання форс-мажорних обставин,повинна надати відповідний документ компетентного органу України».

Згідно ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

На підтвердження захоплення свого підприємства на непідконтрольній Україні території терористичним угрупуванням так званої «ДНР» і, як наслідок, неможливості виконання своїх зобовязань за спірним договором, відповідачем надана належним чином засвідчена копія сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7634, згідно якого дата настання непереборної сили 13 березня 2017 року, обставини непереборної сили станом на дату видачі сертифікату продовжують діяти. Діють вони і по сьогоднішній день, що є загальновідомим фактом.

Відповідно до ст607 Цивільного кодексу України «зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає».

Відповідач згідно умов договору і чинного законодавства належними документами довів неможливість виконання своїх зобовязань за укладеним з позивачем договором внаслідок форс-мажорних обставин (захоплення підприємства), захоплення підприємства відповідача терористичним угрупуванням так званої «ДНР» є обставиною, за яку жодна із сторін по даній справі не відповідає і воно (захоплення) відбулось до сплину часу, коли відповідач повинен був виконати свої зобовязання перед позивачем (захоплення згідно сертифікату мало місце 13 березня 2017 року, а зобовязання мали бути виконані відповідно не пізніше 14 березня 2017 року, 11 квітня 2017 року і26 квітня 2017 року, а тому зобов'язання припиняється і відповідач має бути звільнений від відповідальності.

За таких обставин господарський суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Твердження позивача про те, що у сертифікаті Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7634 не зазначені стосунки, які виникли між сторонами; на час розгляду справи сертифікат не діє; відсутність у боржника необхідних коштів для виконання зобовязання за спірним договором не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання судом до уваги не взяті, оскільки:

- приписами ч.1 ст.141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини і Законами України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і «Про торгово-промислові палати в Україні» не передбачено, що у сертифікаті в обовязковому порядку мають зазначатись договори (зобовязання), які неможливо виконати внаслідок настання форс-мажорних обставин;

- сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №7634 не містить дати закінчення непереборної сили (у ньому тільки зазначено, що обставини непереборної сили станом на дату видачі сертифікату продовжують діяти);

- відповідач посилається не на відсутність у нього необхідних коштів для виконання зобовязання, а на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які обумовлені умовами укладеного між сторонами договору.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №913/869/14 на думку суду є безпідставним, оскільки:

- фабули по даній справі і справі №913/869/14 різні, зокрема термін виконання відповідачем грошового зобовязання по даній справі на час виникнення обставини непереборної сили не сплинув, у той час як по справі №913/869/14 заборгованість виникла задовго до початку проведення антитерористичної операції і була стягнута за судовим рішенням, по справі №913/869/14 вирішувалось тільки питання щодо наслідків невиконання грошового зобовязання, зокрема стягнення інфляційних втрат і 3% річних;

- постановою Верховного Суду України справа №913/869/14 завершена не була, винесені у справі судові рішення частково скасовані та у цій частині справа була передана на новий розгляд і відповідно до ст.11128 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом на квітень 2017 року) суд мав право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів;

- згідно ч.2 ст.316 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на позивача

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.526, 530, 611, 612, 617, 625 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193, п.6 ст.231, ч.6 ст.232, ч.2 ст.343 Господарського кодексу України, ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і керуючись ст.ст.210, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), ст.7 Закону України «Про судовий збір», господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мединський і К» до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу» про стягнення 6 479 915,25грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня його прийняття (проголошення, складення повного судового рішення), а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Суддя В.І. Матюхін

Повний текст рішення складено 12.02.2018р.

Надруковано примірників:

1 до справи;

1 позивачу;

1 відповідачу.