ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"04" квітня 2018 р. м. Київ Справа № 911/644/18

Суддя Карпечкін Т.П. розглянувши заяву Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 23356,58 грн. заборгованості

Без виклику представників заявника і боржника.

встановив:

До Господарського суду Київської області звернувся Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України (далі - заявник) із заявою № 12/289 від 29.03.2018 року про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - боржник) 23356,58 грн. заборгованості за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 4/2013 від 05.08.2013 року (далі - Договір), з яких заявлено до стягнення 16521,27 грн. основного боргу, 1347,03 грн. 3% річних та 5488,28 грн. інфляційних.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Судом встановлено, що у поданій до суду заяві про видачу судового наказу заявником в порушення п. 2 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України не зазначено офіційної електронної адреси боржника .

У разі відсутності у боржника офіційної електронної адреси, заявнику необхідно повідомити суд про її відсутність.

Відповідно п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Також, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Однак, заявником до заяви не додано обґрунтованого розрахунку основного боргу у сумі 16521,27 грн., зазначено лише, що відповідна заборгованість існувала станом на 01.07.2015 року, при цьому не зазначено періодів та відповідних сум заборгованості, що унеможливлює встановлення судом дотримання строків давності, що необхідно з огляду на п. 5 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Наведене свідчить про недотримання заявником при зверненні до суду вимог п.п. 4, 5 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Щодо вимог про стягнення з боржника 1347,03 грн 3%річних та 5488,28 грн. інфляційних, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 148 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про сплату нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є договірним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Розглянувши подані заявником матеріали, суд зазначає, що в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних, які за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, тому не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Крім того, суд доводить до відома заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відтак, заявник не позбавлений права повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення суми основної заборгованості за договором.

Керуючись ст.ст. 148, 150, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 23356,58 грн. заборгованості.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст. ст. 256 - 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.П. Карпечкін