ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2018 Справа № 917/1265/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Селянка ТМ", 33028, м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 4а/6а, оф.201

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, оф.24

про стягнення 10 741,88 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники:

представник позивача: ОСОБА_1, дов. в справі

представник відповідача: ОСОБА_2, дов. в справі

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селянка ТМ" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", в якому просить господарський суд стягнути 10 741,88 грн. інфляційних за несплату заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.08.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.08.2017р.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1265/17 (суддя Киричук О.А.) позов залишено без розгляду.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2017р. ухвалу Господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1265/17 скасовано, справу направлено до Господарського суду Полтавської області на розгляд.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.01.2018 призначене підготовче засідання у справі на 25.01.2018

23.01.2018р. від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позов (вх. № 721 від 23.01.2018р.), в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність боргу.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.01.2018 року відкладено підготовче засідання у справі на 06.02.2018р.

Відповідачем за клопотанням про долучення документів надані до матеріалів справи платіжні доручення (клопотання вх. № 959 від 30.01.18 р).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.02.2018 року відкладено підготовче засідання у справі на 22 лютого 2018 року.

19.02.2017 від позивача через канцелярію суду надійшли пояснення на відзив відповідача (вх. №1799).

22.02.2018 відповідачем у судовому засіданні подано клопотання про продовження строку розгляду підготовчого провадження на 30 днів, у зв'язку з необхідністю подати письмові заперечення на пояснення позивача.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.02.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 06 березня 2018 року.

05.03.2018р. від відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення на пояснення позивача (вх. № 2389 від 05.03.2018р.).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 закрито підготовче провадження у справі №917/1265/17; призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 20.03.2018.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20.03.2018 розгляд справи відкладено на 05 квітня 2018 року.

В судовому засіданні 05.04.2018р. оголошена перерва до 06.04.2018р.

В судовому засіданні 05.04.2018р. представник позивача на задоволенні позову наполягав, представник відповідача проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

13.12.2016 рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/1514/16 позов ТОВ «Селянка ТМ» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» на користь ТОВ «Селянка ТМ» 2926838,42 грн основного боргу, 14777,69 грн пені, 7244,73 грн річних, 44663,41 грн судового збору.

7 лютого 2017 року ухвалою господарського суду Полтавської області у справі № 917/1514/16 було задоволено заяву ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 р. та затвердженно наступний графік виконання судового рішення:

1) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 січня 2017 року включно;

2) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 28 лютого 2017 року включно;

3) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 березня 2017 року включно;

4) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 квітня 2017 року включно;

5) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 травня 2017 року включно;

6) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 червня 2017 року включно;

7) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 липня 2017 року включно;

8) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 серпня 2017 року включно;

9) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 вересня 2017 року включно;

10) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 жовтня 2017 року включно;

11) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 листопада 2017 року включно;

12) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 грудня 2017 року включно;

13) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 січня 2018 року включно;

14) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 28 лютого 2018 року включно;

15) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 березня 2018 року включно;

16) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп. ) - до 30 квітня 2018 року включно;

17) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 травня 2018 року включно;

18) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 червня 2018 року включно;

19) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 липня 2018 року включно;

20) 143 524,25 грн (сто сорок три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні 25 коп.) - до 31 серпня 2018 року включно.

Позивач вказує, що всупереч взятих на себе зобов'язань згідно ухвали про розстрочення виконання рішення на момент подання даної позовної заяви до суду Відповідач здійснив лише часткове погашення суми боргу в розмірі 391 530 грн., що підтверджується банківськими виписками від 19.11 p., від 23.12.2016 p., від 12.01.2017 p., від 16.01.2017 p., від 19.01.2017 p., від 31.01.2017] 6.03.2017 р., від 10.03.2017 р., від 15.03.2017 p., від 17.03.2017 p., від 11.04.2017 p., від 11.05 p., від 30.06.2017 p., від 10.07.2017 р. та від 11.07.2017 р.

За твердженням позивача, заборгованість Відповідача перед Позивачем за виконання рішення суду від 13.12.2016 р. згідно затвердженого ухвалою від 7.02.107 р. графіку погашення заборгованість становить 508 470 грн., що складається з:

1) до 31 січня 2017 p.- 150 000-150 000 = 0 грн.;

2) до 28 лютого 2017 p.- 150 000 - 150 000 = 0 грн.;

3) до 31 березня 2017 p.- 0 = 58 470 грн.;

4) до 30 квітня 2017 р. - 150 000 - 0 = 150 000 грн.;

5) до 31 травня 2017 p.- 150 000-0 = 150 000 грн.;

6) до 30 червня 2017 р. -150 000-0= 150 000 грн.

На підтвердження вказаних обставин Позивач надав: копію рішення по справі № 917/11514/16, копію ухвали про розстрочку виконання рішення по справі № 917/11514/16, банківські виписки, розрахунок ціни позову.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про 10 741,88 грн. інфляційних за несплату заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказав, що ним:

- погашена заборгованість, що встановлена рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017 р. по справі №917/1514/16;

- позивачем не надано доказів, на підставі яких можливо визначити суму невиконаних відповідачем зобов"язань, що унеможливлює перевірити правильність розрахунку;

- інфляційні нарахування здійснені як на суму основного боргу, так і на пеню, 3% річних та судовий збір.

На підтвердження погашення заборгованості відповідач надав: платіжні доручення № 2053 від 19.12.2016 р.; № 2054 від 19.12.2016 р.; № 2056 від 23.12.2016 р.; №2057 від 23.12.2016 p.; № 2086 від 12.01.2017 р.; № 2087 від 12.01.2017 р.; № 2102 від 16.01.2017 p.; №2103 від 16.01.2017 p.; №8888 від 20.01.2017 p.; № 8889 від 20.01.2017 р.; № 8970 від 31.01.2017р.; № 8971 від 31.01.2017р.; № 837 від 06.03.2017 р.; № 838 від 03.03.2017 р.; № 849 від 09.03.2017 р.; № 850 від 09.03.2017р.; № 883 від 15.03.2017 р.

Не погоджуючись з твердженням відповідача про погашення ним заборгованості, позивач пояснив, що відповідач здійснив лише часткове погашення суми боргу в розмірі 391 530 грн., що підтверджується банківськими виписками, які позивач долучив до позовної заяви. В платіжних доручення, на погашення заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 та розстроченої ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.02.2017 по справі №917/1514/,16 відповідач в призначенні платежу вказував - «Оплата за товар згідно Договору поставки №43/03 від 25.03.2015 року».

Щодо наданих відповідачем платіжних доручень позивач зазначив, що він здійснював поставку цукру відповідачу і після рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 у справі №917/1514/16, і відповідно, на дані поставки позивачем виставлялися для оплати відповідачу рахунки-фактури, суми яких не включені в заборгованість, визначену рішенням господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 у справі №917/1514/16.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначалося вище, 13.12.2016 рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/1514/16 позов ТОВ «Селянка ТМ» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» на користь ТОВ «Селянка ТМ» 2926838,42 грн основного боргу, 14777,69 грн пені, 7244,73 грн річних, 44663,41 грн судового збору.

З тексту рішення по справі № 917/1514/16 вбачається, що в межах справи № 917/1514/16 розглядалися вимоги про стягнення заборгованості за Договором поставки №43/03 від 25.03.2015р.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16, перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Щодо твердження відповідача про те, що платіжні доручення № 2053 від 19.12.2016 р.; № 2054 від 19.12.2016 р.; № 2056 від 23.12.2016 р.; №2057 від 23.12.2016 p.; № 2086 від 12.01.2017 р.; № 2087 від 12.01.2017 р.; № 2102 від 16.01.2017 p.; №2103 від 16.01.2017 p.; №8888 від 20.01.2017 p.; № 8889 від 20.01.2017 р.; № 8970 від 31.01.2017р.; № 8971 від 31.01.2017р.; № 837 від 06.03.2017 р.; № 838 від 03.03.2017 р.; № 849 від 09.03.2017 р.; № 850 від 09.03.2017р.; № 883 від 15.03.2017 р. свідчать про сплату ним заборгованості, суд зазначає наступне.

Вказані вище платіжні доручення мають різне призначення платежу: "згідно рахунку-фактури № " чи "Оплата за товар згідно Договору поставки №43/03 від 25.03.2015 року".

Позивач пояснив, що в рахунок погашення заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16, ним враховані лише ті платіжні доручення, в яких визначено призначення "Оплата за товар згідно Договору поставки №43/03 від 25.03.2015 року", платіжні доручення з призначенням "згідно рахунку-фактури № " підтверджують сплату поставки товару відповідачу після рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 у справі №917/1514/16 (на дані поставки позивачем виставлялися для оплати відповідачу рахунки-фактури, суми яких не включені в заборгованість, визначену рішенням господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 у справі №917/1514/16).

При дослідженні наданих доказів суд встановив, що з наданих відповідачем платіжних доручень № 2053 від 19.12.2016 р.; № 2054 від 19.12.2016 р.; № 2056 від 23.12.2016 р.; №2057 від 23.12.2016 p.; № 2086 від 12.01.2017 р.; № 2087 від 12.01.2017 р.; № 2102 від 16.01.2017 p.; №2103 від 16.01.2017 p.; №8888 від 20.01.2017 p.; № 8889 від 20.01.2017 р.; № 8970 від 31.01.2017р.; № 8971 від 31.01.2017р.; № 837 від 06.03.2017 р.; № 838 від 03.03.2017 р.; № 849 від 09.03.2017 р.; № 850 від 09.03.2017р.; № 883 від 15.03.2017 р. факт погашення заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16, підтверджують наступні: № 2054 від 19.12.2016 р.; №2057 від 23.12.2016 p.; № 2087 від 12.01.2017 р.; № 2103 від 16.01.2017 p.; № 8889 від 20.01.2017 р.; № 8971 від 31.01.2017р.; № 838 від 03.03.2017 р.; № 850 від 09.03.2017р. ( із зазначенням платежу "Оплата за товар згідно Договору поставки №43/03 від 25.03.2015 року")

Вказані платежі враховані позивачем при зверненні з позовом, що розглядається в межах даної справи, про що зазначено у самому позові та підтверджено матеріалами справи.

Крім того, позивач у позові вказав, що в якості сплати заборгованості ним враховані платежі, що підтверджуються банківськими виписками (окрім перелічених вище платіжних доручень) від 15.03.2017 p., від 17.03.2017 p., від 11.04.2017 p., від 11.05 p., від 30.06.2017 p., від 10.07.2017 р. та від 11.07.2017 р. Про наявність спору стосовно правильності зарахування вказаних платежів при вирішенні даної справи сторони не зазначали.

Платіжні доручення № 2053 від 19.12.2016 р.; № 2056 від 23.12.2016 р.; № 2086 від 12.01.2017 р.; № 2102 від 16.01.2017 p.; №8888 від 20.01.2017 p.; № 8970 від 31.01.2017р.; № 837 від 06.03.2017 р.; № 849 від 09.03.2017 р.; № 883 від 15.03.2017 р. не приймається судом як належні докази сплати заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16 з огляду на відсутність у реквізитах даних платіжних документів (призначенні платежу) посилань на Договір поставки №43/03 від 25.03.2015 року, рішення господарського суду від 13.12.2016р. чи ухвали від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16.

Судом враховано, що в призначенні платежу платіжних доручень № 2053 від 19.12.2016 р.; № 2056 від 23.12.2016 р.; № 2086 від 12.01.2017 р.; № 2102 від 16.01.2017 p.; №8888 від 20.01.2017 p.; № 8970 від 31.01.2017р.; № 837 від 06.03.2017 р.; № 849 від 09.03.2017 р.; № 883 від 15.03.2017 р. зазначається про оплату "згідно рахунку-фактури № ".

Згідно пояснень позивача, він здійснював поставку цукру відповідачу і після рішення господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 у справі №917/1514/16, і відповідно, на дані поставки позивачем виставлялися для оплати відповідачу рахунки-фактури, суми яких не включені в заборгованість, визначену рішенням господарського суду Полтавської області від 13.12.2016 у справі №917/1514/16, зокрема:

Згідно платіжного доручення №2053 від 19.12.2016 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000448 від 19.12.2016.

Згідно платіжного доручення №2056 від 23.12.2016 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000455 від 23.12.2016.

Згідно платіжного доручення №2086 від 19.12.2016 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-000005 від 12.01.2017.

Згідно платіжного доручення №2102 від 16.01.2017 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000009 від 16.01.2017.

Згідно платіжного доручення №8888 від 20.01.2017 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000012 від 20.01.2017.

Згідно платіжного доручення №8970 від 31.01.2017 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000019 від 31.01.2017.

Згідно платіжного доручення №837 від 03.03.2017 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000053 від 03.03.2017.

Згідно платіжного доручення №849 від 09.03.2017 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000054 від 09.03.2017.

Згідно платіжного доручення №883 від 15.03.2017 оплата за цукор здійснювалася відповідачем згідно рахунку-фактури №СФ-0000059 від 15.03.2016.

Щодо зазначення відповідачем на те, що позивач не надає, окрім пояснень, жодного належного та допустимого доказу в підтвердження здійснення ним поставок товару на адресу ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» після винесення Господарським судом Полтавської області від 13.12.2016 р. у справі № 917/1514/16, як і не надає жодних доказів в підтвердження порядку зарахування ним отриманих від ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» грошових коштів, суд зазначає, що саме відповідач має довести обставини, на які посилається, зокрема, що платіжні доручення № 2053 від 19.12.2016 р.; № 2056 від 23.12.2016 р.; № 2086 від 12.01.2017 р.; № 2102 від 16.01.2017 p.; №8888 від 20.01.2017 p.; № 8970 від 31.01.2017р.; № 837 від 06.03.2017 р.; № 849 від 09.03.2017 р.; № 883 від 15.03.2017 р. підтверджують саме сплату заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16.

Крім того, суд звертає увагу, що посилаючись на на те, що позивач не надає, окрім пояснень, жодного належного та допустимого доказу в підтвердження здійснення ним поставок товару, відповідач ні у відзиві, ні у запереченнях на пояснення позивача не вказує на відсутність поставок згідно рахунків-фактур, номера яких зазначені ним у призначенні платежу відповідних платіжних доручень.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16, перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, на заборгованість, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16, з огляду на невиконання вказаного рішення відповідачем заявлені позивачем правомірно.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних, суд встановив, що він виконаний неправильно.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування проведені за період з 0.02.2017р. по 29.06.2017р. на заборгованість, що встановлена рішенням господарського суду від 13.12.2016р. та розстрочена ухвалою від 07.02.2017р. по справі № 917/1514/16 (з врахуванням здійснених відповідачем платежів).

При цьому, як зазначалося вище, рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/1514/16 позов ТОВ «Селянка ТМ» задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» на користь ТОВ «Селянка ТМ» 2926838,42 грн основного боргу, 14777,69 грн пені, 7244,73 грн річних, 44663,41 грн судового збору. Ухвалою господарського суду Полтавської області у справі № 917/1514/16 було затвердженно наступний графік виконання судового рішення:

1) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 січня 2017 року включно;

2) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 28 лютого 2017 року включно;

3) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 березня 2017 року включно;

4) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 квітня 2017 року включно;

5) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 травня 2017 року включно;

6) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 червня 2017 року включно;

7) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 липня 2017 року включно;

8) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 серпня 2017 року включно;

9) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 вересня 2017 року включно;

10) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 жовтня 2017 року включно;

11) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 листопада 2017 року включно;

12) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 грудня 2017 року включно;

13) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 січня 2018 року включно;

14) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 28 лютого 2018 року включно;

15) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 березня 2018 року включно;

16) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп. ) - до 30 квітня 2018 року включно;

17) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 травня 2018 року включно;

18) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 30 червня 2018 року включно;

19) 150 000,00 грн (сто п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.) - до 31 липня 2018 року включно;

20) 143 524,25 грн (сто сорок три тисячі п'ятсот двадцять чотири гривні 25 коп.) - до 31 серпня 2018 року включно.

Тобто, при розстрочці виконання рішення і визначенні належного до сплати платежу, враховано було суму основного боргу, а також суму пені, річних, судового збору без відображення розміру кожної із складових у визначеному до сплати платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних, суд встановив, що нарахування здійснені на всю суму належного до сплати платежу без вирахування сум пені, річних, судового збору, що суперечить вимогам чинного законодавства (частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При цьому, відсутні підстави для застосування ч.2 ст.625 ЦК України у разі наявності між сторонами не договірних зобов"язань).

Здійснивши власний розрахунок інфляційних (за вирахуванням пені, річних, судового збору) за визначений позивачем період, суд встановив, що їх розмір становить 10 505,56 грн., тому обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення 10 505,56 грн., в іншій частині - у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ч.2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст.74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, згідно ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, оф.24, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Селянка ТМ", 33028, м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 4а/6а, оф. 201, - 10 505,56 грн. інфляційних нарахувань, 1564,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.04.2018р.

Суддя Киричук О.А.